ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/2905/19

Провадження № 22-ц/816/4361/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне

науково-виробниче об`єднання»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року (суддя Фоменко І.М., дата складення повного судового рішення не зазначена),

в с т а н о в и в:

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «СМНВО») про стягнення нарахованої за період з серпня 2018 року по січень 2019 року, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 66665,00 гривень. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона працює на посаді начальника бюро в підрозділі № 237 проектного центру корпоративної інформації ПАТ «СМНВО». Починаючи з серпня 2018 року по січень 2019 року роботодавець нараховував, але не виплачував заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року позов задоволено. З ПАТ «СМНВО» на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 66665,13 гривень. Суд також стягнув з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що розрахунковий лист, на підставі якого суд першої інстанції встановив наявність заборгованості відповідача із виплати позивачці заробітної плати, не підтверджує факт такої заборгованості. Розмір зазначеної заборгованості має підтверджуватися лише належно оформленими бухгалтерськими документами. Стягнута судом сума є більшою від тої, яку підприємство заборгувало, оскільки до ухвалення судового рішення відповідач частково здійснив погашення цього боргу .

Позивачка правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 ЦПК України, не скористалась.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову - 66665,00 гривень не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921,00 гривень (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року) х 100 = 192100,00 гривень), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20 листопада 1991 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», працюючи на посаді начальника бюро в підрозділі № 237 проектного центру корпоративної інформаційної системи управління підприємством ПАТ «СМНВО» (а. с. 6-8).

Наданим позивачкою та визнаним судом належним та допустимим доказом - розрахунковим листом за січень 2019 року, підтверджується, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачкою становить 66665,13 гривень (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період з серпня 2018 року по січень 2019 року відповідач нараховував, але не виплатив позивачці заробітну плату на загальну суму 66665,13 грн, яку суд стягнув з відповідача. До правовідносин сторін суд застосував положення статті і 115 КЗпП України, частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці».

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За змістом статті 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою від 20 лютого 2019 року (а.с. 11) Ковпаківський районний суд міста Суми витребував у відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі позивачки, проте ПАТ «СМНВО», отримавши цю ухвалу 26 лютого 2019 року (а.с. 13), вимог суду першої інстанції не виконало та відповідні докази суду не подало. Отже, відповідач своїм правом подати докази на спростування заявленої позивачем заборгованості по заробітній платі за спірний період відповідач не скористався. ПАТ «СМНВО», будучи ознайомленим зі змістом заявлених позивачем вимог, не надало суду першої інстанції належних та допустимих доказів на спростування суми заборгованості по заробітній платі позивачки.

На день звернення позивачки до суду, ПАТ «СМНВО» своєчасно не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 66665,13 гривень за період з серпня 2018 року по січень 2019 року. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підтвердження розміру вищевказаної заборгованості даними розрахункового листа (а.с.9). Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції відхиляє.

До апеляційної скарги, як додаткові докази, відповідач додав наступні документи:

довідку про заробітну плату працівника ОСОБА_1 , яка працює в 237 цеху на 0496 робочому місці від 18 липня 2019 року № 16-07/833 (а. с. 31), платіжне доручення № 46031 від 08 квітня 2019 року (а.с. 32), список робітників ПАТ «СМНВО» на перерахування заробітної плати в Приватбанк за другу половину серпня 2018 року (а. с. 37), платіжне доручення № 44036 від 22 лютого 2019 року (а. с. 35), список робітників ПАТ «СМНВО» на перерахування заробітної плати в Приватбанк за другу половину січня 2019 року (а. с. 36).

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази неможливості подання до суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги письмових документів з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відповідач не надав. За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначені письмові докази не приймає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 05 червня 2019 року залишити 6без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного судового рішення 08 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А. Левченко

С.Г. Хвостик