ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2380/19 Справа № 180/714/18 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Агро-Хліб» про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу, -

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником земельної ділянки площею 2 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. 6 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі № 165 строком на 10 років, термін договору припинено 6.11.2016 року. Після закінчення сроку договору мала намір самостійно обробляти землю, подала заяву на виготовлення технічної документації та встановлення меж на місцевості. 31 березня 2017 року встановлені межі земельної ділянки та закріплено земельну ділянку межовими знаками. 29 травня 2017 року комісія оглянула земельну ділянку та виявила, що вона засіяна соняшником. В звязку з чим вона вимушена звертатись до суду з позовом про визнання договору оренди землі припиненим та стягнення заборгованості по орендній платі. Рішенням суду від 26.02.2018 року встановлено, що ТОВ ВКФ «Агро-хліб» продовжує користування земельною ділянкою без згоди позивача. 2 березня 2018 року комісією визначено розмір збитків у вигляді неотриманого доходу, завданих внаслідок користування земельною ділянкою площею 2 га за 2017 рік, який складає 43680 гривень. Просить стягнути з відповідача збитки у вигляді неодержаного доходу в розмірі 43680 гривень та сплачений судовий збір.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено /а.с. 131-133/.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с. 139-142/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги доводи представника відповідача щодо того, що ТОВ ВКФ "Агро-хдіб" не користується земельною ділянкою ОСОБА_1 та не надав належної оцінки доводам позивача /а.с. 139-142/.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ ВКФ вважає необхідним скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, Нікопольського району, Дніпропетровської області.

6 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ ВКФ «Агро-хліб» укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого підприємству передано в оренду зазначену земельну ділянку строком на 10 років.

Між сторонами 6 листопада 2006 року підписано акт приймання - передачі земельної ділянки.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, визнано договір оренди землі № 165 від 6 листопада 2006 року припиненим з 6 листопада 2016 року; зобов'язано ТОВ ВКФ «Агро-хліб» припинити користування земельною ділянкою площею 2 га, яка належить ОСОБА_1; стягнуто з ТОВ ВКФ «Агро-хліб» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати за 2015-2016 роки в сумі 7924 гривні 86 коп., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 289 гривень 65 коп., слачений судовий збір в розмірі 640 гривень.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просить стягнути збитки у вигляді неодержаного доходу за 2017 рік, пов'язані з небажанням відповідача добровільно припинити користування вказаною земельною ділянкою, що спричинило порушення її цивільного права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався відсутністю доказів реальної можливості отримати вказаний дохід позивачем, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. .

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, є слідством такої протиправної поведінки.

Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

На підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано Акт визначення збитків (у вигляді неотриманого доходу), завданих ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 2,000 га на території Дмитрівської сільської ради від 2 березня 2018 року, затверджений розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації № АІ-910/239-18 від 7 березня 2018 року.

Згідно зазначеного акту загальна сума збитків за період 2017 року становить 43680 гривень, яка розрахована шляхом множення середньої урожайності на земельній ділянці , згідно статистичної звітності за 2017 рік, на середню ринкову вартість соняшника.

При розгляді цієї справи, суд виходив з того, що наданий акт є неналежним доказом, оскільки складений в порушення п.2 Порядку тобто без залучення представника відповідача.

Крім того, судом першої інстанції критично оцінені наступні докази: акт обстеження земельної ділянки від 29 травня 2017 року, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, довідка Придніпровської товарної біржі від 13 лютого 2018 року про вартість соняшника, врожаю 2017 року, довідка Відділу статистики у Нікопольському районі Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 28 лютого 2018 року, як підтвердження суми неотриманих збитків. Оскільки, при розрахунку розміру упущеної вигоди виконавці виходили із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути завдані позивачеві діями відповідача.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлена відсутність достовірних доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем прав позивача, доводи апеляційної скарги в частині обгрунтованості позовних вимог, - не заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 гривень.

Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збірдоказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовамидоговорупро надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу ТОВ ВКФ "Агро-Хліб" надало наступні документи: договір №10/05-18 про надання правової допомоги від 10.05.2018 року з адвокатським обєднанням «Адвокатська фірма «ДАЦ» пов'язану з складанням процесуальних документів у справі № 180/714/18 за позовною заявою ОСОБА_1, з визначенням вартості послуг у рахунку-фактурі /а.с.45/. Відповідно рахунку-фактурі № 10/05 від 10.05.2018 року вартість послуг за договором № 10/05-18 ві 10.05.2018 року складає 7500 гривень /а.с.46/, яка сплачена відповідачем 15 травня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1199 від 15.05.2018 року /а.с.47/.

Проаналізувавши надані документи, колегія суддів дійшла висновку, що ані договір про надання правничої допомоги, ані рахунок-фактура не містять даних щодо конкретної вартості кожної з наданих послуг.

Так, згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Отже, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено і документально не підтверджено обґрунтовану кількість витрачених годин на надання такої правничої допомоги у вказаному вигляді.

ТОВ ВКФ "Агро-Хліб" у суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

На підтвердження зазначених витрат на правничу допомогу відповідачем надано Договір про надання правової допомоги № 14/01 від 14.01.2019 року та рахунок-фактура № 16/01.

Однак, як і заявлені до суду першої інстанції, такі вимоги не підлягають до задоволення, з підстав недоведеності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині витрат на правничу допомогу з ухваленням нового, про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Агро-Хліб" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 гривень - скасувати.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Агро-Хліб" у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі "Агро-Хліб" у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров