ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/4716/17

провадження № 22-ц/818/42/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 26.01.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 3200 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за договором зобов'язань належним чином не виконала, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11098 грн 33 коп., яка станом на 28.02.2017 року складається з: 2487 гривень 15 копійок - заборгованості за кредитом; 6676 гривні 50 копійок - заборгованості за процентами за користування кредитом; 930 гривень - заборгованості за пенею, а також штрафів: 500 гривень - фіксована частина та 504 гривень 68 копійок - процентна складова.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 11098 грн 33 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову банку відмовити.

В обґрунтування скарги зазначила, що її не було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, строк дії кредитної картки було встановлено до січня 2010 року, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у квітні 2017 року, а тому наявні передбачені законом підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що 26.01.2007 рокуміж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3200 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї у судовому порядку на користь кредитора заборгованості у загальному розмірі 11098,33 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Встановлено, що взятих на себе за кредитним договором зобов'язань відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11098,33 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, а тому апеляційний суд приймає її заяву про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку дії картки.

Встановлено та не заперечується позивачем, що строк дії виданої ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору картки було встановлено до останнього дня січня 2010 року, останній платіж на погашення заборгованості за договором здійснено ОСОБА_1 01.08.2009 року.

Відповідно до частини першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання банківських послуг, якими передбачено збільшення позовної давності до 50 років ОСОБА_1 не підписані, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому колегія суддів дійшла висновку про застосування загальної позовної давності у три роки.

Оскільки строк дії картки встановлено до останнього дня січня 2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у квітні 2017 року, у задоволенні позову слід відмовити з підстав, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Здійснення відповідачем платежу на погашення заборгованості у березні 2013 року правового значення не має, оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув у січні 2013 року.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2400 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 січня 2007 року відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.С. Сащенко

О.Ю. Тичкова