Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 151/827/17

провадження № 61-37807св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Чечельницька селищна рада Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року у складі судді Моцного В. С. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа Чечельницька селищна рада Вінницької області, про дотримання правил добросусідства та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона разом із чоловіком ОСОБА_6 проживає у житловому будинку, який перебуває у спільній сумісній власності під АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,0641 га, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_5, яка проживає по АДРЕСА_1.

Більше тридцяти років тому, за згодою сусідніх землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на межі їхніх спільних ділянок за її кошти була встановлена огорожа із штахетника на цементному фундаменті.

Близько п'яти років тому, між нею та ОСОБА_5 почали виникати неприязні відносини, після чого ОСОБА_5 стала безпідставно бити (калічити) її курей, з приводу чого вона неодноразово зверталась до Чечельницької селищної ради Вінницької області та до районного відділу поліції. Вважає, що відчуваючи свою безкарність ОСОБА_5 весь цей час порушує правила добросусідства.

Весною 2017 року ОСОБА_5 з метою створення незручностей для неї та її сім'ї, умисно на своїй земельній ділянці почала встановлювати огорожу поруч із їхнім парканом на відстані 17 сантиметрів, встановлюючи металеві опори приварені до її паркану. Вказана огорожа встановлена із старого шиферу висотою 2-5,2 м, що спотворює зовнішній вигляд та створює затінення на їхні насадження.

У квітні 2017 року з метою припинення спорудження ОСОБА_5 огорожі, вона звернулася до Чечельницької селищної ради Вінницької області та районної державної адміністрації, посилаючись на те, що вказана огорожа створює перешкоди для проведення фарбування та можливого ремонту їхнього паркану, та затіняє її земельну ділянку, що було зафіксовано в акті від 27 квітня 2017 року, складеного комісією Чечельницької селищної ради Вінницької області, де зазначено, що ОСОБА_5 споруджує паркан (огорожу) на своїй земельній ділянці, оскільки має намір огородитися від сусідів глухим парканом, з якими склалися довготривалі неприязні стосунки.

Крім того, вона вважає, що додаткова огорожа, умисно споруджена

ОСОБА_5, створює незручності в доступі до існуючого паркану та створює умови для затінення її земельної ділянки, що підтверджується висотою огорожі, а також відстанню до існуючої огорожі (17 см) та світлозатінюючого матеріалу, з якого споруджена огорожа (з шиферу із старої покрівлі), облаштування якої мало здійснюватися за згодою суміжних землевласників.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати

ОСОБА_5 дотримуватись правил добросусідства та зобов'язати останню знести споруджену нею огорожу, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_6 та розташована за адресою: вул. Гагаріна, 1,

смт Чечельник Вінницької області, стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів зазначених у позові обставин про те, що огорожа, споруджена відповідачкою, перешкоджає проникненню сонячного проміння на земельну ділянку позивачки, несе екологічну небезпеку позивачці та її сім'ї, не відповідає нормам природної інсоляції земельної ділянки та призводить до висихання насаджень на її земельній ділянці і втраті урожаю, а тому за таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд обґрунтовано залишив позов без задоволення, оскільки позивачем не доведено зазначених у позові обставин про те, що огорожа, споруджена відповідачкою, перешкоджає проникненню сонячного проміння на земельну ділянку позивачки, несе екологічну небезпеку позивачці та її сім'ї, не відповідає нормам природної інсоляції земельної ділянки та призводить до висихання насаджень на її земельній ділянці і втраті урожаю.

При цьому апеляційний суд зазначив про безпідставність посилань позивачки на порушення відповідачем пункту 325 ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», який передбачає, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 метра, оскільки судом встановлено, що огорожа знаходиться на відстані більше 10 метрів від будівель та споруд домогосподарства позивача.

Також апеляційний суд звернув увагу на те, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог послалася на не діючу Постанову Кабінету міністрів України від 30 вересня 2009 року № 1104 «Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт», яка втратила чинність на підставі нині діючої (чинної) Постанови Кабінету міністрів України № 466 (466-2011-п) від 13 квітня 2011 року «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», яка за своїм змістом вже не регулює правовідносини щодо питань надання погодження суміжних землевласників, розташування об'єктів інженерної інфраструктури, благоустрою та тимчасового призначення, а тим більше у частині улаштування огорожі приватних земельних ділянок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надана оцінка правомірності дій ОСОБА_5 при спорудженні останньою огорожі з асбестоцементних хвилястих листів впритул до існуючого штахетника, оскільки його подальше повноцінне обслуговування(фарбування) можливе лише з одного боку, що в подальшому може вплинути на швидку руйнацію дерев'яних матеріалів огорожі, про які зазначено у висновку спеціаліста районної державної інспекції, та не враховано вимоги закону про добросусідство, зокрема, щодо обрання таких способів використання земельних ділянок, при яких власникам сусідських земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4 у якому вона просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, залишити оскаржувані судові рішення без змін.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Чечельницької селищної ради Вінницької області на касаційну скаргу ОСОБА_4 у якому вона просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0641 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Власником сусідньої суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 раніше був ОСОБА_7, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Згідно матеріалів спадкової справи № 263/2013, зокрема з довідки завідувача Чечельницької державної нотаріальної контори Вінницької області від 31 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 прийняла спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_7 Свідоцтва про право на спадщину не видавались та державна реєстрація не проводилась.

Актом комісії Чечельницької селищної ради Вінницької області від 27 квітня 2017 року встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0641 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, площею 0, 1500 перебувають у приватній власності.

При візуальному огляді суміжних земельних ділянок вбачається, що по спільній межі споруджений дерев'яний паркан (огорожа) зеленого кольору, який зі слів ОСОБА_6 був побудований ним. Однак ОСОБА_5, відступивши орієнтовно 20 см від дерев'яного паркану (огорожі), який знаходиться на спільній межі, розпочала будівництво власного паркану (огорожі), який на час роботи комісії складався з металевих стовпчиків та шестихвильового шиферу висотою до 2,20 м, довжиною 15 м.

На думку ОСОБА_6, огорожа, яка знаходиться навпроти вхідного боку його будинку (лицьова сторона будинку) має непривабливий вигляд, оскільки шифер, з якого побудовано паркан, бувший у використанні та має сліди почорніння та надмірну висоту, що спричиняє затінення садово-ягідних культур, які ростуть на його присадибній земельній ділянці.

Комісією встановлено, що вищезазначений паркан (огорожа) знаходиться зі східної присадибної земельної ділянки ОСОБА_6, тому затінення не відбувається. ОСОБА_5 стверджувала, що споруджує паркан (огорожу) на своїй території, яка перебуває у приватній власності, маючи намір огородитися від сусідів «глухим» парканом, з якими склалися довготривалі обопільні неприязні стосунки.

Комісією було рекомендовано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 дотримуватися вимог статті 103 ЗК Українипро те, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою.

Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції від 24 квітня 2015 року № 40-203-19/3733, вбачається, що планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель та споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Також враховуються містобудівні та планувальні вимоги, обмеження щодо гранично допустимої висоти будинків, мінімально допустимої відстані від об'єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки, існуючих будівель, споруд та огорожі. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Згідно абзацу 2 пункту 3.19* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови.

Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності».

За приписами пункту 6 частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить в тому числі і підготовка та подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Положеннями статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»визначено, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 9 цього законунормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, забезпечує розроблення, затвердження, перегляд, внесення змін і скасування державних будівельних норм.

Судом встановлено, що Чечельницькою селищною радою Вінницької області не приймалися місцеві правила забудови, в яких би визначались вимоги щодо встановлення огорож присадибних земельних ділянок, що підтверджується актом Чечельницької селищної ради Вінницької області від 27квітня 2017 року.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, який здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗКУкраїни шляхом, в тому числі відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Частинами першою, другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно вимог частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з пунктом 3.19* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні»; «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як встановлено судом, до складу комісії, яка вирішувала спір суміжних землекористувачів Чечельницькою селищною радою Вінницької області було включено завідувача сектору містобудування та архітектури райдержадміністрації, головного архітектора Чечельницького району Вінницької області та провідного інженера з охорони природних екосистем Національного природного парку «Кармелюкове поділля», від останнього 09 січня 2018 року отримано письмовий звіт щодо роботи комісії, з якого вбачається, що за результатами обстеження, шиферна огорожа не несе екологічної небезпеки для заявника ОСОБА_4, а щодо затінення плодово ягідних культур то полуниця, що росте біля огорожі, є тіневитривалою культурою.

09 січня 2018 року за вхідним № 8/02.22 від 05 січня 2018 року від завідувача сектору містобудування та архітектури райдержадміністрації, головного архітектора Чечельницького району Вінницької області до селищної ради надійшов письмовий звіт «Щодо врегулювання спору між суміжними землекористувачами» вихідний № 5/01-16 від 05 січня 2018 року. З цього звіту вбачається, що згідно пункту 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затверджена наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127) зведення на земельній ділянці парканів, підпірних стін, вигрібних ям, хвірток, не належать до самочинного будівництва, а відповідно не потребує дозвільних документів. Законодавством не нормується застосування виключно прозорих парканів. Навпаки ДБН В.2.2-5-2011 «Благоустрій території» нормує паркани за ступенем проникності для погляду на прозорі і глухі. Ці ж державні будівельні норми ділять огородження по висоті на низькі 0,3 - 1 м, середні 1,1-1,7 м. та високі 1,8- 2,5 м., а також за матеріалами: металічні, залізобетонні, тощо.

Комісія рекомендувала громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у цьому випадку дотримуватися вимог статті 103 ЗК України«Зміст добросусідства».

Отже, за наведених обставин правильним є висновок судів про те, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів зазначених у позові обставин про те, що огорожа, споруджена відповідачкою з порушенням вимог закону, несе екологічну небезпеку позивачці та її сім'ї, та про наявність підстав для усунення перешкод у спосіб, зазначений у позові, про зобов'язання відповідача знести споруджену нею огорожу.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано вимоги закону про добросусідство, зокрема, щодо обрання таких способів використання земельних ділянок, при яких власникам сусідських земельних ділянок завдається найменше незручностей, були предметом судів першої та апеляційної інстанції, яким дана належна оцінка, та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

При вирішенні спору судом встановлено та враховано, що вищезазначений паркан (огорожа) знаходиться зі східної присадибної земельної ділянки ОСОБА_6, тому затінення не відбувається, а ОСОБА_5 спорудила паркан (огорожу) на своїй території, яка перебуває у її приватній власності, маючи намір огородитися від сусідів «глухим» парканом, з якими склалися довготривалі обопільні неприязні стосунки.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович