Справа № 212/5763/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Мігрін Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював з впродовж 9 років працював у ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (колишня назва - ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), а саме: з 04.05.1992 року по 01.07.1996 року (записи трудової книжки №№ 8-10) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата ЗІФ-650 бурової дільниці кар`єру №1 - №2; з 02.06.1997 року по 06.10.2000 року (записи трудової книжки №№ 13-15) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата ЗІФ-650 бурової дільниці кар`єру №1 - №2; з 06.10.2000 року по 05.01.2003 року (записи трудової книжки №№ 15-18) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата СБШ -250 МН бурової дільниці кар`єру №1 - №2. У зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці отримав хронічні професійні захворювання, висновком МСЕК серії ДНА-02 № 034209 від 12.11.2009 року мені з 01.12.2009 року повторно та безстроково було встановлено втрату професійної працездатності у відсотках : - 35 % по ХОЗЛ; - 15 % по сенсорній туговухості. Отже, йому безстроково встановлено по двом професійним захворюванням 50% втрати професійної працездатності та 3-тя група інвалідності з 01.12.2009 року.В результаті ушкодження здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він постійно відчуває задишку при фізичному навантаженні та ходьбі, приступи задухи до 4 ранку доби, кашель сухий, важкість та біль у грудній клітці, головний біль, запаморочення, хитання при ходьбі, підвищення артеріального тиску, періодичний біль в області серця, відчуття серцебиття, глухуватість на два вуха, шум у вухах, загальну слабкість, швидку втому. Такий стан не дає можливості позивачу спокійно відпочивати вночі, займатися фізичною роботою. З цих причині він не може повноцінно жити та вести звичну життєву діяльність до якої звик. Для зменшення болі він змушений приймати знеболювальні ліки. Позивач постійно відчуває себе хворою людиною, що викликає роздратованість та нервозність, що призводить до розладу загального стану його здоров`я. У зв`язку з професійними захворюваннями він змушений проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, приймати велику кількість ліків. Душевний біль спричиняє і той фактор, що раніше він відчував себе бадьорим та впевненим, був опорою для своєї сім`ї, а тепер сам потребує допомоги та моральної підтримки. Усі ці фізичні обмеження викликають моральні страждання.

Ухвалою від 16.07.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Представник відповідача надав клопотання, в якому наполягав на розгляді справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

28 серпня 2019 року представник відповідача Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Желєзняк В.В. подав до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує це тим, що моральна шкода відшкодовується винною особою, а актом П-4 винним визнано підприємство, тому відділення не є належним відповідачем по справі. Вказує, що згідно ч. ч. 7, 8 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦПК України та КЗпП. У зв`язку з цим, вважає що відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов`язку здійснювати таку виплату.

Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на впродовж 9 років працював у ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (колишня назва - ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), а саме : з 04.05.1992 року по 01.07.1996 року (записи трудової книжки №№ 8-10) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата ЗІФ-650 бурової дільниці кар`єру №1 - №2; з 02.06.1997 року по 06.10.2000 року (записи трудової книжки №№ 13-15) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата ЗІФ-650 бурової дільниці кар`єру №1 - №2; з 06.10.2000 року по 05.01.2003 року (записи трудової книжки №№ 15-18) - помічником машиніста 5-го розряду бурового верстата СБШ -250 МН бурової дільниці кар`єру №1 - №2.

По факту випадків хронічних професійних захворювань було проведено розслідування та складено Акт №8 розслідування професійного захворювання (отруєння) від 27.08.2002 року.

Так, у п.11 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 27.08.2002 року зазначено висновок про наявність шкідливих умов праці : умови праці помічника машиніста бурового верстата відносяться до 3-го класу 2-го - 1 го ступеня шкідливості.

Професійні захворювання виникли за обставин, зазначених в п.14 Акту №8 розслідування професійного захворювання (отруєння) від 27.08.2002 року. У вказаному акті зазначено, що я, працював під впливом підвищеного рівня пилу поза кабіною верстата: під час технічного обслуговування і ремонту бурового верстата, при перегонах бурового верстата з однієї свердловини на іншу та з одного боку на інший. Підвищена запиленість кар`єру є при вибухі вітром частинок пилу з бортів кар`єру, відвалів, пустих порід, осипів, тощо. Під вплив шуму я наражався під час роботи бурового верстата.

Відповідно до висновку МСЕК серії ДНА-02 № 034209 від 12.11.2009 року йому з 01.12.2009 року повторно та безстроково було встановлено втрату професійної працездатності у відсотках: 35 % по ХОЗЛ; 15 % по сенсорній туговухості, безстроково встановлено по двом професійним захворюванням 50% втрати професійної працездатності та 3-тя група інвалідності з 01.12.2009 року.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон).

Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Частинами 1,3 ст. 28 Закону у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_2 висновком МСЕК від 07.10.2002 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. у зазначеній редакції завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 вказане вище Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Тому, суд до спірних правовідносин застосовує Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, тобто на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Слідує відмітити що саме така правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 23.01.2019 року за результатами розгляду справи №210/2104/16-ц, провадження №14-597цс18.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я позивач ОСОБА_1 оцінює в розмірі 135000,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково. Згідно виписки з історії хвороби ОСОБА_1 та медичної довідки, вбачається що позивач дійсно звертався до медичних закладів через стійке погіршення стану здоров`я, проходить лікування.

Отже, судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням професійного захворювання, а тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання.

При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Тому, суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 100000,00 гривень.

Щодо вимоги про стягнення 135000,00 грн., тому суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника відповідача, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду, оскільки зазначений спір стосується здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, на таку вимогу позовна давність не поширюється, а наведені у відзиві доводи про те, є помилковими.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 16, 23, 1166 УК України, ст. ст. 4, 12, 23, 76, 141, 258, 259, 263 - 265, 274, 275, 278, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 100 000,00 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, юридична адреса: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 93, .

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2019 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт