Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/39556/16-ц

провадження № 61-34538св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 14 квітня 2017 року в складі судді Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»

(далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 12 серпня

2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

06 вересня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду до зазначеного вище договору, згідно з пунктом 1 якої розмір кредитного ліміту на картковому рахунку відповідача складає 50 000,00 грн.

На виконання умов договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 12 серпня 2013 року, банк протягом всього часу строку дії картки належним чином виконував взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів.

Разом з тим, позичальник своїх зобов`язань за зазначеним вище договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 17 жовтня 2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 175 387,58 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року відкрито провадження у справі.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Енергобанк» про визнання недійсним кредитного договору та одночасно подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на порушення судом першої інстанції правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана представником відповідача з пропуском строку на апеляційне оскарження та містила недоліки в частині сплати судового збору. Посилаючись на те, що у встановлений в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, недоліки апеляційної скарги не усунуто, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних причин пропуску такого строку на адресу суду не направлено, апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини третьої статті 297 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та інших учасників справи

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд обмежив право відповідача на апеляційне оскарження та судовий захист в цілому, не звернувши уваги при цьому на подання ОСОБА_1 заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду суд м. Києва від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було залишено без руху, оскільки вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а питання про поновлення такого строку заявником не ставилось. Крім того, заявником не було долучено до апеляційної скарги доказів сплати судового збору за її подання. В ухвалі апеляційний суд визначив строк протягом якого заявнику слід усунути недоліки касаційної скарги та подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку, а також роз`яснив представнику відповідача, що у разі неподання заяви про поновлення строку протягом тридцяти днів з дня отримання копії зазначеної ухвали, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

07 березня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 отримала копію ухали Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, проте станом на день постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження від 14 квітня 2017 року, недоліки апеляційної скарги не усунуто, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження до суду апеляційної інстанції не подано.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що заявник у встановлений законом строк на усунення недоліків апеляційної скарги не подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду

м. Києва від 23 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та, у наданий судом тридцятиденний строк, не звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Такий висновок апеляційного суду відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР, якою гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справі, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Верховним Судом враховано, що представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 отримала копію ухвали апеляційного суду від 23 лютого 2017 року, якою надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, однак не вчинила будь-яких дій з її виконання, з урахуванням чого суд апеляційної інстанції був позбавлений процесуальної можливості ухвалити інше процесуальне рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 звертався до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, а тому є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення апеляційним судом його права на оскарження судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на відсутність обставин, які перешкоджали заявнику виконати вимоги ухвали апеляційного суду та направити на його адресу заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у встановлені судом строки.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик