ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7592/19 Справа № 214/2547/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 17 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК») про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, виконуючи професійні обов`язки електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання ВАТ «Південний ГЗК», знаходячись на робочому місці 10 серпня 2008 року, отримав ушкодження здоров`я від нещасного випадку, який стався в результаті зіткнення дрезини з тяговим агрегатом на залізничній колії. Висновком МСЕК від 05.05.2009 року йому встановлено першу групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Йому завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою, болями, відчуває фізичне страждання, біль, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» 40000 грн., без урахування податків з доходів фізичних осіб.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ «ПівдГЗК» у відшкодування моральної шкоди 40000грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач ПАТ "Південний гирничо-збагачувальний комбінат" посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судовим рішенням у справі 2-2207/2011 встановлена вина машиніста ОСОБА_2 щодо обставин групового нещасного випадку, за участю позивача. Вина підприємства не встановлена, що виключає обов`язок відшкодовувати завдану позивачу шкоду. Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності моральних страждань. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди значно завищеним, без урахування зменшення відсотку втрати працездатності до 20% та продовження роботи на підприємстві після нещасного випадку.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в її задоволенні.

Судом встановлено, що згідно відомостей, зазначених в акті №10 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався з позивачем 10 вересня 2008 року та акту спеціального розслідування групового нещасного випадку від 23.09.2008 року, комісією встановлено наступні фактичні обставини. Зокрема, ОСОБА_3 не виконав завдання та самовільно змінив послідовність виконання робіт. Разом з електрослюсарями черговими та з ремонту обладнання ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , машиністом екскаватора ОСОБА_5 та слюсарем черговим та з ремонту обладнання ОСОБА_6 , які сіли на ящик з інструментом та шпали, що знаходилися позаду кабіни водія автодрезини, він також сів на шпали на платформі АГМу-10 №310. Об 11.40 хв. ОСОБА_3 дав команду машиністу дрезини ОСОБА_2 запросити дозволу диспетчера на під`їзд до екскаватора ЕКГ-8і №38. Під час руху ОСОБА_2 випробував гальма - гальмівна система спрацьовувала. Рухаючись далі на ділянці між маневровим світлофором «М2» і вихідним світлофором «Ч18» станції «+140м» водій дрезини ОСОБА_2 , згідно з висновком експертно-технічної комісії, виключив двигун і, коли дрезина набрала швидкість під уклон, спробував привести у дію гальма. Так як двигун було вимкнуто, а запас стислого повітря у ресивері гальмівної системи було зменшено попереднім гальмуванням, в системі залишковий тиск стислого повітря виявився недостатнім для ефективного гальмування, а перед цим водієм була увімкнена нейтральна передача, що унеможливлює гальмування двигуна. Спроби водія самому або за допомогою монтерів колії увімкнути швидкість або загальмувати дрезину ручним гальмом не вдалися. Дрезина, набираючи швидкість, минула забороняючий сигнал світлофора «Ч18», переїхала стрілочний перевід №13 і збільшувала швидкість внаслідок того, що колії на дільниці слідування мають суттєвий ухил. Рухаючись по кривій і побачивши тягловий агрегат ПЕ-2у №099, який у складі технологічного поїзду стояв перед забороняючим вхідним світлофором «Нл1» станції «Лівобережна», ОСОБА_2 вигукнув «Стрибайте!». Два монтери колії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стрибнули з дрезини, відразу після чого дрезина зіштовхнулась з тягловим агрегатом ПЕ-2у № 099 , який знаходився на цій же колії. Внаслідок зіткнення, позивача було доставлено до 11-ї міської лікарні, де йому було встановлено діагноз: закритий осколковий перелом кісток лівого передпліччя в середній третині зі зміщенням відламків. При цьому комісією встановлено причини нещасного випадку, а саме порушення трудової та виробничої дисципліни; невиконання посадових обов`язків працівниками; невиконання інструкції з охорони праці та інструкції з технічної експлуатації водієм дрезини; відсутність позачергового інструктажу водію дрезини ОСОБА_2 , неякісне розроблення інструкції з охорони праці (а.с.7-10, 11-16).

Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 05.05.2009 року позивачу ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. (а.с.5, 6).

З довідки МСЕК від 02 липня 2018 року позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 01.06.2018 року та першу «А» групу інвалідності (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 з наслідками виробничої травми перебував на стаціонарному лікуванні, переніс операційне втручання. пізніше, проходив курс реабілітації, виписаний із рекомендаціями: диспансерний нагляд за місцем проживання та повторний курс лікування через 6-8 міс., що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарно хворого (а.с.18).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане трудове каліцтво під час виконання посадових обов`язків на підприємстві відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин нещасного випадку, який стався із ОСОБА_1 пов`язано з виробництвом, причиною нещасного випадку є порушення працівниками ПАТ «ПівдГЗК» трудової та виробничої дисципліни (а.с.8).

Отже, роботодавець ПАТ «ПівдГЗК», під час роботи ОСОБА_1 не забезпечив безпеки на робочому місці позивача, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на відсутність належних та допустимих доказів вини відповідача, та спричинені позивачу моральної шкоди спростовуються письмовими матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виробнича травма позивача, яка завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникла з вини працівників відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці безпеки виробництва.

Судом вірно встановлено порушення ПАТ "Південний гирничо-збагачувальний комбінат" норм трудового законодавства, в частині забезпечення безпечних умов праці, що призвело до отримання позивачем трудового каліцтва та втрати професійної працездатності, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі, що матеріалами цивільної справи встановлена вина машиніста ОСОБА_2 , не може виключати відповідальність відповідача, оскільки саме працівником ПАТ "ПівдГЗК» допущено порушення техніки безпеки та особової інстанції, що знаходиться у причинному зв`язку із отриманим позивачем трудовим каліцтвом.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода через отримане трудове каліцтво під час його роботи на підприємстві відповідач, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з кожного з відповідачів на користь позивача, який визначено без повного урахування положення п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір моральної шкоди позивачу визначено з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкості перенесеного позивачем страждання через отриману травму, фізичного болю через оперативне втручання та неможливість повного відновлення стану його здоров`я, проте також судом враховано покращення стану здоров`я потерпілого та зниження відсотку втрати працездатності з 40% до 20%.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: