ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер 753/4459/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби м. Кив головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену 10 червня 2019 року в приміщенні суду суддею Заставенко М.О.,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що ухвала суду про повернення його скарги є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам процесуального права, оскільки його скарга відповідає вимогам ст.ст. 175, 177, 447-449 ЦПК України і підстав для залишення її без руху та повернення в суду першої інстанції не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2019 року прийнято до провадження справу за скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, справу розглянуто без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником станом на 10 червня 2019 року не усунуто недоліки, про які було зазначено в ухвалі Дарницького районного суду від 11 березня 2019 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Розділом VIIЦПК України передбачений порядок розгляду скарг на дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Вимоги до скарги викладені в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог, викладених у статті 74 вказаного вище Закону, протягом п`яти днів з дня надходження до суду скарги постановляє ухвалу про залишення її без руху, про що повідомляє скаржника і надає йому строк для усунення недоліків.

Залишаючи скаргу ОСОБА_2 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що остання не містить чітких посилань, які саме дії (бездіяльність) державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби оскаржують ся, а також не зазначено обставин, якими обґрунтовуються вимоги скарги та відомості про боржника.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки скарга ОСОБА_1 складена з урахуванням положень ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та містить всі, визначені вказаною статтею, обов`язкові реквізити. Заявлені вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі.

Зокрема, у прохальній частині своєї скарги ОСОБА_1 просить визнати дії та бездіяльність Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо не вчинення виконавчих дій по виконавчому листу Дарницького районного суду м. Києва № 2-30 від 7.05.2004 про зобов`язання ТОВ «Компанія «Інкомед» видати йому трудову книжку, у відповідності до вимог ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного до 01.10.2016) та ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного з 1.10.2016), щодо не надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії постанови про закриття виконавчого провадження ВП № 43998084, щодо ненадіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення оригіналу виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 2-30 від 7.05.2004 про зобов`язання ТОВ «Компанія «Інкомед» видати йому трудову книжку - неправомірними.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права скаржника ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначення в ухвалі суду про залишення без руху скарги ОСОБА_1 такої підстави, як відсутність відомостей про боржника, враховуючи викладене вище, не може бути самостійною підставою для повернення скарги ОСОБА_3 і суд першої інстанції за законом не був позбавлений можливості і після отримання заяви ОСОБА_1 про відвід судді Трусової Т.О. продовжити йому процесуальний строк для усунення зазначеного недоліку.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.

Зазначених вимог закону суд не дотримався і, не будучи позбавленим можливості продовжити процесуальний строк для усунення недоліків скарги, таким правом не скористався, чим обмежив ОСОБА_1 у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання скарги ОСОБА_1 неподаною та її повернення.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав І людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим І законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дарницького районного суду від 10 червня 2019 року є передчасною, підстав для повернення скарги не було, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: