ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8403/19 Справа № 191/2716/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення компенсації вартості частки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення компенсації вартості частки, згодом уточнила позовні вимоги.

Вказувала, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі №191/5684/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого у шлюбі, частково задоволені вимоги та визнано за позивачем право власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих в АДРЕСА_1 ; 1/2 частину трактора ЮМЗ - 6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину вантажного автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину легкового автомобіля ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Транспортні засоби судом залишені в спільній частковій власності сторін. Транспортні засоби, право власності на які визнане судом за позивачем та відповідачем, зареєстровані на відповідача та використовуються ним одноособово.

Зазначала, що на дату звернення з цією позовною заявою у володінні та користуванні відповідача фактично знаходяться трактор ЮМЗ - 6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 40.468 грн.; вантажний автомобіль ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 36.843 грн.; легковий автомобіль ЗАЗ 110307 - 42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 42.374 грн.

Вона, в свою чергу, доступу до цих транспортних засобів не має, та не може знайти спільну мову з відповідачем щодо порядку використання переліченого вище майна.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини трактора ЮМЗ - 6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 8.053 грн. 50 коп., 1/2 частини вантажного автомобіля ГАЗ 5 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 17.968 грн.50 коп., 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 15.027 грн.50 коп., що разом становить загальною вартістю 41.049 грн.50 коп. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини трактора ЮМЗ-6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 8.053 грн.50 коп., грошову компенсацію вартості 1/2 частини вантажного автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 17.968 грн.50 коп., грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 15.027 грн.50 коп., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6.000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року та відмовити позивачу в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного:

- відповідач не перешкоджає позивачу використовувати техніку, яка є їх спільною власністю, позивач не зверталась до нього з приводу використання спільного майна;

- звіт, наданий позивачем, не може бути належним доказом вартості спільного майна, оскільки наданий позивачем, позивач не заявляла клопотання про призначення відповідної експертизи.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі №191/5684/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого у шлюбі, частково задоволені вимоги та визнано за позивачем право власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих в АДРЕСА_1 ; 1/2 частину трактора ЮМЗ - 6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину вантажного автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину легкового автомобіля ЗАЗ 110307-42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ НВП «Фінансова та технічна експертиза», вартість оцінюваного майна становить: трактор ЮМЗ-6,1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 16.107 грн.; вантажний автомобіль ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 - 35.937 грн.; легковий автомобіль ЗАЗ 110307 42, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,- 30.055 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що частки транспортних засобів у спільному майні не можуть бути виділені в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, відповідач не надав заперечень проти виплати позивачеві компенсації вартості спільного майна, доцільним є припинення права власності позивача на її частку з присудженням грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про припинення права на частку у спільному майні та залишаючи у власності відповідача автомобіль у порядку поділу неподільного майна й стягуючи з відповідача грошову компенсацію за частку, що належить позивачці, районний суд не звернув уваги на зазначені вимоги закону про те, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі статті 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, проте позивачка такі кошти не внесла.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, а порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення компенсації вартості частки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.