Ухвала

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 344/19389/14-ц

провадження № 61-2817ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року у складі судді Антоняка Т. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування понесених витрат на оплату комунальних послуг, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 712,75 грн понесених витрат із оплати послуг із теплопостачання та утримання квартири. У решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати зазначене судове рішення про відшкодування понесених витрат сплачених коштів за надані послуги з теплопостачання та утримання квартири АДРЕСА_1, за період з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2014 року та постановити заочне рішення.

В обґрунтування заяви зазначив, що довіреність від 30 вересня 2014 року № 570/4-1488, на підставі якої в ряді справ, в тому числі і у цій справі, була представлена ОСОБА_5 є недійсною на підставі Закону України «Про нотаріат» та ЦК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року, в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

01 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове заочне рішення про відшкодування понесених витрат сплачених коштів за надані послуги з теплопостачання та утримання квартири АДРЕСА_1, за період з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2014 року.

Касаційна скарга містить клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, у зв'язку із важким фінансовим становищем.

В обґрунтування наведених у клопотанні обставин суду надано копію довідок управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 08 травня 2018 року № 1918 та від 02 листопада 2018 року № 5296 про розмір доходу ОСОБА_4 у 2018 році.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

За змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 та звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 384,20 грн.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що в діях судів першої та апеляційної інстанцій є ознаки дискримінації прав заявника є безпідставними, оскільки, ухвалюючи оскаржувані судові рішення у цій справі суди діяли у межах визначних чинним цивільним процесуальним законодавством України повноважень.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та правильність висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у розмірі 384,20 грн.

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування понесених витрат на оплату комунальних послуг, трьох процентів річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак А. С. Олійник С. О. Погрібний
рррл