Справа № 163/2056/18
Провадження № 2/163/42/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить постановити рішення про стягнення з ОСОБА_1 12 627,20 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 1762 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписала заяву № б/н від 08.05.2008 року, згідно якої отримала кредит в сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах та кредитного ліміту, свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 19.09.2018 року вона має заборгованість перед Банком в загальній сумі 12 627,20 гривень, з них: по відсотках 7 143,21 гривень, по пені 8 047,87 гривень, по фіксованому штрафу 250 гривень, по процентному штрафу 589,39 гривень.

13.02.2019 року в канцелярії суду зареєстрована уточнена позовна заява з ідентичною сумою позову у 12 627,20 гривень, однак з іншими складовими кредитної заборгованості, а саме: 3 763,78 гривень тіла кредиту, 1 470,84 гривень відсотків, 6 553,19 гривень пені, 250,00 гривень фіксованого штрафу, 589,39 гривень процентного штрафу.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 08.11.2018 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали з примірником позову особисто 14.11.2018 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 08.11.2018 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подала.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

08.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" і відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом приєднання у формі підписаної останньою в якості позичальника заяви, яка разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із цією заявою відповідач обрала кредитну картку "Універсальна" з кредитним лімітом у 300 гривень, базова відсоткова ставка за яким на момент підписання договору становила 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Термін дії картки у заяві не визначений.

Відповідач своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку та те, що ознайомлена і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були наданій їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також 08.05.2008 року відповідач своїм підписом посвідчила ознайомлення з довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (далі Умови).

Цими Умовами встановлено базову процентну ставку у 3,0% в місяць (36% річних), що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, та сплатою обов'язкового щомісячного платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Умови кредитування картки "Універсальна" передбачають пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% заборгованості, але не менше 10 гривень, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень.

Ті ж Умови кредитування "Універсальна" встановлюють штраф в розмірі 250 гривень плюс 5% від суми позову у випадку порушення строків будь-яких платежів за договором більше 120 днів, а також комісії за моніторинг неактивної карти.

Відповідно до нової редакції статуту акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" останнє є правонаступником за всіма правами і обовязками публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", яке у свою чергу було правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже, заявою від 08.05.2008 року, вчиненої в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, судом встановлено надання Банком відповідачу кредитного ліміту в сумі 300,00 гривень, а не 4 000,00 гривень, як це зазначено позивачем у позовній заяві.

Цією ж заявою підтверджується факт існування між сторонами грошового зобовязання, яке має виконуватись належним чином обома сторонами. Зокрема, відповідач повинен виконати взяті на себе кредитні зобовязання і в разі виникнення заборгованості погасити її.

На підтвердження умов кредитування позивачем до позову додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що видрукуваний із архівного ресурсу, розміщеному на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Проте цей витяг у спірних правовідносинах суд відхиляє як неналежний доказ з огляду на таке.

Як встановлено вище, кредитний договір між сторонами укладено 08.05.2008 року і цього ж дня відповідачу видано кредитну картку "Універсальна". На цю дату позивач мав організаційно-правову форму у вигляді ЗАТ КБ "Приватбанк".

Із загальних положень доданого до позову витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку встановлено, що Банк: публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", що діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг.

Із наведеного слідує, що наданий позивачем витяг Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку у часовій дії визначає умови і правила кредитування не раніше як з 29.07.2009 року, в той час як відповідач ознайомилась і погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, чинними станом на 08.05.2008 року.

Цих Умов та правил, з якими б відповідач ознайомилась у письмовому вигляді, позивач суду не надав.

Додані до позову Умови та правила відповідачем не підписані, а те, що при підписанні кредитного договору діяли аналогічні за своїм змістом Умови та правила, жодним доказом у справі не підтверджено.

Крім цього, у своїй заяві від 08.05.2008 року позивач не зобовязувалась регулярно самостійно знайомитись із змінами Умов та правил надання банківських послуг на сайті Приватбанку.

Відтак підстав вважати ці Умови та правила складовою частиною укладеного між сторонами договору у суду немає.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 12 627,20 гривень (з них: по відсотках 7 143,21 гривень, по пені 8 047,87 гривень, по фіксованому штрафу 250 гривень, по процентному штрафу 589,39 гривень) позивачем надано два розрахунки за період з 22.04.2008 року по 31.08.2015 року та за період з 01.09.2015 року по 19.09.2018 року.

Відповідно до підсумкової частини наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 22.04.2008 року по 31.08.2015 року станом на цю дату загальна сума заборгованості відповідача перед банком становила 4 949,51 гривень, з яких: по кредиту 3 982,22 гривень, по відсотках 127,90 гривень. Інших складових, що утворюють різницю між цими нарахуваннями і загальною сумою боргу, не зазначено.

З розрахунку заборгованості за період з 01.09.2015 року по 19.09.2018 року встановлено, що у цей період відповідачем кредитні кошти не використовувались, тобто з кредитної картки не знімались (графа "витрати клієнтом кредитних коштів"), а заборгованість погашена на загальну суму 7 513,39 гривень (графа "сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості").

Отже, різниця між погашеною заборгованістю та використаними відповідачем станом на 31.08.2015 року кредитними коштами становить 3 531,17 гривень (7 513,39 3 982,22), тобто має позитивний залишок.

Згідно із розрахунком за період з 01.09.2015 року по 19.09.2018 року заборгованість обрахована наростаючим підсумком і дорівнює складовим заборгованості за кредитом (тіла кредиту, нарахованих відсотків, пені) та становить 11 280,51 гривень.

У підсумках цього ж розрахунку, які відповідають заявленим позовним вимогам, вказано, що загальна заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 11 787,81 гривень і складається з: відсотків 7 143,21 гривень, пені 8 047,87 гривень. Проте у підсумку ці складові рівні іншому значенню 15 191,08 гривень.

Арифметична невідповідність наявна й у сумі усіх складових заявленого кредитного боргу (відсотків, пені, штрафів), адже сума їх значень складатиме 16 030,47 гривень (7 143,21 + 8 047,87 + 839,39).

З наведеного вбачаються підстави для висновку, що наданий позивачем розрахунок у собі містить суперечності щодо нарахувань суми заборгованості за кредитом та арифметичні розбіжності.

З цього приводу з метою зясування наявності у відповідача кредитної заборгованості і її розміру судом запропоновано позивачу надати банківські виписки та розгорнутий розрахунок заборгованості за укладеним з відповідачем договором, у якому навести механізм (розрахунок) утворення кожної окремо складової заборгованості у відповідності до умов кредитування від дня укладення договору до 19.09.2018 року з визначенням їх остаточних сум.

24.01.2019 року на адресу суду електронним звязком надійшло повідомлення позивача про направлення найближчим часом уточненої позовної заяви.

13.02.2019 року в канцелярії суду зареєстровано аналогічну за змістом і ціною позовну заяву Банку із доданими до неї розрахунками за період з 08.05.2008 року по 31.08.2015 року та за період з 01.09.2015 року по 19.09.2018 року.

Згідно із цими розрахунками відповідач станом на 19.09.2018 року має перед банком заборгованість в загальній сумі 12 627,20 гривень, з яких: тіло кредиту 3 763,78 гривень, відсотки 1 470,84 гривень, пеня 6 553,19 гривень, штрафи 839,39 гривень.

Отже, у справі наявні розрахунки із різними складовими кредитної заборгованості. При цьому перші розрахунки на відміну від других не містять наявності у відповідача заборгованості по тілу кредиту. Проте, позивачем жодним чином не обумовлено про виникнення причин таких невідповідностей і розбіжностей, а банківських виписок та розгорнутого розрахунку заборгованості суду не надано. Тому встановити правильність того чи іншого розрахунку, перевірити порядок зарахування внесених позивачем коштів на погашення заборгованості та на які складові здійснювались нарахування відсотків, а відтак існування заборгованості по тілу кредиту та інших складових суду не видається можливим.

При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10,12,13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до чинного до 07.07.2018 року Положення про організацію операційної діяльності в банках України (пункт 5.6), затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, та чинного з 07.07.2018 року Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, належним доказом заборгованості відповідача є виписка з карткового рахунку, якого до матеріалів позову та на пропозицію суду позивачем не надано, а правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи суд обмежений в силу ч.7 ст.81 ЦПК України.

Надані Банком розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, що вказані у позовній заяві.

Належних і допустимих доказів виникнення у відповідача заборгованості в розумінні вищенаведених законодавчих положень позивач, маючи процесуальну можливість, суду не надав.

Таким чином, встановити (перевірити) наявність у відповідача заборгованості у заявленому у позові розмірі або навести власний розрахунок заборгованості суд позбавлений можливості через відсутність необхідних вихідних даних. Належних Умов та правил надання банківських послуг позивачем не надано, тарифи банку та виписки з особового рахунку відповідача у матеріалах справи взагалі відсутні.

Крім цього, відсутні докази терміну дії виданої відповідачу кредитної картки, не зазначено про здійснення її перевипуску на новий період, що унеможливлює суд встановити строк кредитування за укладеним договором, відповідно перевірити правомірність нарахування відсотків і неустойки. Адже, як вбачається із розрахунків Банку, з вересня 2009 року кошти з кредитної картки відповідачем не знімались.

Саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак про наявність підстав для його відмови в повному обсязі за недоведеністю заявлених вимог.

У звязку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача: АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження: вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; .

Імя відповідача: ОСОБА_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1.

Головуючий : суддя С.С.Чишій