Провадження №: 2-о/752/73/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту перебування у сімейно-шлюбних відносинах,-

в с т а н о в и в:

26.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою.

Останню мотивувала тим, що перебувала у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня 1983 року і проживала з ним у м. Києві на АДРЕСА_1.

З 22.04.1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_2 проживала однією сім'єю по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначила, що встановлення даного факту їй необхідно для з'ясування причин смерті ОСОБА_2 та отримання документів про причину його смерті в ДП "Медичне науково-практичне об'єднання «Медбуд», а всі вжиті нею заходи для вирішення даного питання в досудовому порядку виявились безрезультатними.

Ухвалою судді від 03.12.2018 року у справі відкрито провадження.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву та просили суд її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа - Голосіївський районний у місті Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила..

Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 1. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що заявник звернулась до суду, вказавши про спільне проживання з громадянином ОСОБА_2, але не надала належних та допустимих доказів про спільний побут, утримання майна, постійне спільне проживання. Будь-яких клопотань з даного приводу нею не було заявлено і в ході розгляду заяви.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У п. 1 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постаново Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З поданої заяви вбачається, що встановлення факту перебування у сімейно-шлюбних відносинах не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також, зокрема, і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення та доказів, які б підтверджували, що встановлення факту перебування у сімейно-шлюбних відносинах породжує для заявника правові наслідки, які передбачені законодавством. Заявником не зазначено та не доведено, для охорони яких її прав, свобод та інтересів або для створення яких умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або для підтвердження наявності чи відсутності яких неоспорюваних прав, є необхідним встановлення даного факту.

Отже, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що заява про встановлення факту перебування у сімейно-шлюбних відносинах є необґрунтованою, не доведеною належними та достовірними доказами, а тому суд дійшов висновку про те, що у задоволені заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 13, 18, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту перебування у сімейно-шлюбних відносинах - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлено 26.02.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко