УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на будинок № 48-Б на вул. Китайській у м. Львові. Як на підставу позову посилається на те, що відповідач скориставшись дорученням її померлої матері і з перевищенням повноважень, що зазначені в довіреності обманним шляхом під видом реконструкції оформив літню кухню, як будинок № 48-Б, хоча така літня кухня призначена для обслуговування житлового будинку № 48а, який належить їй в порядку спадкування після смерті матері.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.11.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

06.03.2019р позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок № 48 «б» на вул. Китайській у м. Львові. Мотивує тим, що під час підготовчого провадження заявив клопотання про застосування при розгляді справи положення ст. 376 ЦК України, зокрема, щодо визнання права власності на вказане майно як самочинно збудоване на земельній ділянці, користувачем якої є позивач. Натомість, згідно отриманої нею інформації, відповідач має намір відчужити вказаний будинок, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Оглянувши матеріали справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що в задоволенні такої заяви слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

В п. 4 цієї Постанови розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Під час розгляду цивільної справи № 6-605цс16 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою розяснив, що забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2014р. Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації будинку № 48б на вул. Китайській у м. Львові (а.с.66-70).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.71-73), на підставі цієї декларації державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29416391 від 26.04.2016р. щодо реєстрації за відповідачем права власності на цей обєкт нерухомого майна.

При предявленні позову позивач долучила вказану декларацію (а.с.29-31), однак така декларація, а також рішення державного реєстратора не є предметом оскарження у даній справі, що з одного боку, під час вирішення справи по суті позбавляє суд можливості надати правову оцінку таким документам, а з іншого, ці документи, не будучи скасованими, спростовують твердження сторони позивача про самочинність здійсненого відповідачем будівництва.

Вказане свідчить про те, що у питанні самочинного будівництва спір між сторонами відсутній, внаслідок чого заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач не відповідають заявленим позовним вимогам і за наведених обставин вжиття таких заходів призведе до безпідставного порушення прав відповідача як власника майна.

Тому, в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.