Справа № 456/2330/18
Провадження № 2/456/228/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської ради, третя особа - гаражний колектив «Ватра» про визнання права власності на гараж у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на гараж НОМЕР_4, розташований на території гаражного колективу «Ватра», що по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на гараж НОМЕР_4 в гаражному колективі «Ватра» по АДРЕСА_1, членом якого ОСОБА_3 був з моменту його створення. Вказаний гараж був побудований ними в 1977 році згідно з рішенням Стрийської міської ради народних депутатів № 213 від 21.04.1977. Заповіту чоловік не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом є вона, його дружина. Після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала з ним однією сім'єю, користується спірним гаражем, зберігаючи в ньому свої речі та підтримуючи його в належному стані. У зв'язку з тим, що документи на право власності на гараж за життя чоловік не оформив, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Стрийської міської ради Темник Н.С. у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просить ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Представник третьої особи гаражного колективу «Ватра» в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку зібраним доказам, приходить до переконливого висновку, що позовна заява є належним чином обґрунтованою та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивачка скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на гараж НОМЕР_4 в гаражному колективі «Ватра» в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, оскільки не може успадкувати майно, яке належало її чоловікові у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 23.06.1980 /а.с. 4/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02.12.1995 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 5/.

Згідно з довідкою № 0029-2018 від 09.03.2018, виданою гаражним колективом «Ватра», ОСОБА_1 є членом гаражного колективу «Ватра», що розташований в АДРЕСА_1. Гараж побудований ОСОБА_3 в 1977 році згідно з рішенням Стрийської міської ради народних депутатів за № 213 від 21.04.1977. Заборгованості з оплати немає. ГК «Ватра» не заперечує проти оформлення права власності на гараж НОМЕР_4 за ОСОБА_1 /а.с. 8/.

Відповідно до технічного паспорта на гараж НОМЕР_4 у гаражному колективі «Ватра», що по АДРЕСА_1, загальна площа спірного гаражу становить 21,1 кв.м, інвентаризаційна вартість складає 45374 грн. /а.с. 7, 9-12/

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження гаражу НОМЕР_4 у гаражному колективі «Ватра», що по АДРЕСА_1, наданого ТзОВ «БуТОН», за результатами проведеного технічного обстеження об'єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

З відповіді Стрийської державної нотаріальної контори № 2/01-16 від 02.01.2019 судом встановлено, що за даними алфавітних книг обліку спадкових справ з 2003 року по 2017 рік спадкову справу після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не заведено, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після його смерті ніхто не звертався.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_3, копією свідоцтва про одруження, довідкою гаражного колективу «Ватра» № 0029-2018 від 09.03.2018, копією технічного паспорта на гараж НОМЕР_4, копією технічного звіту про проведення технічного обстеження та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, за положеннями ч. 4 цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Із контексту норм ч.ч. 3 та 4 ст. 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Доказів порушення прав інших осіб суду не надано, і таких у судовому засіданні не здобуто.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 належить до спадкоємців за законом першої черги та після смерті спадкодавця ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 постійно проживала з ним однією сім'єю, користується спірним гаражем, зберігаючи там свої речі та інструменти, підтримуючи його в належному стані та сплачуючи членські внески до гаражного колективу «Ватра», спірний гараж НОМЕР_4 побудований спадкодавцем в гаражному колективі «Ватра» згідно з рішенням Стрийської міської ради народних депутатів №213 від 21.04.1977 з дотриманням діючих будівельних норм і правил, відповідач та третя особа не заперечують проти оформлення за позивачкою права власності на спірний гараж, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останньою права власності на гараж НОМЕР_4 в гаражному колективі «Ватра» по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати слід залишити за позивачкою на її вимогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_2; паспорт серії НОМЕР_5, виданий Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 23.07.2002; РНОКПП НОМЕР_1), право власності на гараж НОМЕР_4 в гаражному колективі «Ватра» по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.В.Гула