Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6144/16

провадження № 61-25627св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 та просила визнати право власності на 25/100 частин земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 , поділити земельну ділянку, що знаходиться за вказаною адресою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 листопада 2016 року залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 .

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

У судовому засіданні ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі пунктів 3, 8 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій).

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 14 березня 2017 року (у складі судді Семенка О. В.) у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги клопотання про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованими, а тому вказане клопотання не підлягає задоволенню.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій).

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 14 березня 2017 року (у складі судді Семенка О. В.) у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявні підстави для закриття провадження у справі, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Оскаржуваною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2017 року (у складі судді Половінкіної Н. Ю.) апеляційну скаргу

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про залишення клопотання про закриття провадження у справі без задоволення повернуто до місцевого суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) підлягає оскарженню ухвала про закриття провадження у справі. Однак, наведеною нормою не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про закриття провадження у справі без задоволення.

Оскаржуваною ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області

від 19 червня 2017 року (у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю.,

Кулянди М. І., Одинака О. О.) ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у залишенні позовної заяви без розгляду залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки до позовної заяви додано документи, що підтверджують сплату судового збору, а також ОСОБА_1 бере участь у справі через представника, повноваження якого підтверджені відповідно до вимог закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом повернуто апеляційну скаргу на підставі частини другої статті 293 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій), що є порушенням процесуального права.

Крім того, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам процесуального законодавства.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ земельної ділянки.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 листопада 2016 року залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 .

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, а також залишення позовної заяви без розгляду.

Клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 03 березня 2015 року, ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 08 липня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06 серпня 2014 року підтверджено право ОСОБА_5 на 22,5 % незавершеного спірного будинку, а не будинковолодіння. Тому ОСОБА_1

з урахуванням цих обставин подала нову позовну заяву, в якій визнала фактично безпідставність свого позову щодо права на володіння частиною будинковолодіння, у новому позові, який було подано у грудні 2014 року на підставі вищевказаних ухвал, позивачу ОСОБА_1 згідно з рішенням суду виділено тільки частину будинку, а в інших вимогах відмовлено, дане рішення позивачем не оскаржено.

Клопотання про залишення позовної заяви без розгляду мотивоване тим, що позивач не була присутня жодного разу в судовому засіданні. Крім того, позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про призначення у справі судової землевпорядної експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 травня 2017 року, призначено у справі судову землевпорядну експертизу. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оскаржили її до апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі повернуто до місцевого суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року

№ 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист

є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про залишення клопотання про закриття провадження у справі без задоволення повернуто до місцевого суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Щодо ухвали суду першої інстанцій про залишення клопотання про закриття провадження у справі без задоволення

Частиною другою статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Аналогічна норма міститься у частині другій статті 352 ЦПК України, відповідно до якої ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», № 26746/05, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, норми статті 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) та статті 389 ЦПК України містять перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення статей 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) та 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі у касаційному порядку не передбачено.

З урахуванням вказаних норм процесуального права ухвала Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не підлягає оскарженню у касаційному порядку, а касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає закриттю.

За таких обставин, з урахуванням того, що ухвала Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не підлягає касаційному оскарженню, Верховний Суд вважає, що відкрите ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року касаційне провадження підлягає закриттю.

Щодо ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги до суду першої інстанції

Відповідно до частини другої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Встановивши, що згідно з пунктом 14 частини першої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі, та врахувавши, що ухвала про залишення клопотання про закриття провадження у справі без задоволення не є предметом оскарження у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Щодо ухвал судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у залишенні позову без розгляду

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду залишено без змін.

Відповідно до пунктів 3, 8 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Суди встановили, що до позовної заяви ОСОБА_1 додано документ, що підтверджує сплату судового збору, а також те, що ОСОБА_1 бере участь у справі через свого представника.

Заявляючи вимоги про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), заявники не врахували, що суд першої інстанції не встановлював недоліків позовної заяви, не надавав своєю ухвалою час на їх усунення, тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, заявляючи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), заявники не вказали обґрунтованих підстав та обставин застосування вказаної норми.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Касаційне провадження за касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у необхідно закрити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня

2017 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та поділ земельної ділянки закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська