Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/8242/14-ц

провадження № 61-8957св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року в складі судді Маломуж А. І., ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року в складі колегії суддів Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Ісаєвої Н. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року в складі колегії суддів Гончаренко В. М., Сватаненка В. І., Суворова В. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 10 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» (далі - ПАТ «АК Промінвестбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати відповідачу кредит в розмірі 7 070 000,00 грн.

10 вересня 2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, які виникли на підставі кредитного договору.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, новий кредитор набуває всі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Оскільки, відповідачі порушили умови кредитного договору, не виконавши свої зобов`язання належним чином, станом на 01 червня 2014 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 14 463 771,61 грн, а саме: за кредитом -

6 974 565,00 грн, відсотки - 6 451 046,60 грн, комісія - 10 600,74 грн, пеня -

1 027 559,35 грн.

З урахуванням викладеного ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 463 771,69 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року скасовано в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь

ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 463 771,69 грн, судового збору у розмірі 3 654,00 грн та у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог

ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення 14 463 771,69 грн судового збору у розмірі 3 654,00 грн відмовлено.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року скасовано у частині залишення без змін заочного рішення Київського районного суду

м. Одеси від 02 липня 2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 463 771,69 грн, судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов банком подано 07 липня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку після настання строку виконання основного зобов`язання, а тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припинила свою дію.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення зОСОБА_1 заборгованості та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів попередніх інстанцій у іншій частині позовних вимог не оскаржується, а тому касаційним судом не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно встановлені обставини справи щодо набуття позивачем права вимоги за спірним кредитним договором. Так, суд першої інстанції формально послався на відповідність законодавству договору відступлення права вимоги. При цьому, у рішенні відсутні посилання на дослідження додатків до договору, які власне, і визначають обсяг прав вимоги, які передаються за договором. Належним доказом, який засвідчує факт відступлення (набуття) прав вимоги позивачем за кредитним договором, що є предметом даного спору, є належно оформлені і підписані договір відступлення прав вимоги і реєстр позичальників, у якому має бути зазначений спірний договір кредиту. Проте, єдиним доказом, наданим позивачем у якості підтвердження переходу права вимоги за спірним кредитним договором відповідно до договору про відступлення права вимоги, дослідження якого так і не знайшло свого відображення у оскаржуваних рішеннях судів, є витяг з реєстру позичальників. Проте, цей витяг у односторонньому порядку складений позивачем і лише ним підписаний. Інших доказів волевиявлення первісного кредитора щодо передачі права вимоги новому кредитору за спірним договором кредиту в матеріалах справи немає. Таким чином, суди неповно з`ясували всі обставини справи, не дослідили додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «АК Промінвестбанк» та позивачем і зробили передчасний висновок про перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором від 10 вересня 2007 року № 58-02/18.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 10 вересня 2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 58-02/18, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 070 000,00 грн.

10 вересня 2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 58-02/20, відповідно до умов якого остання поручається за виконання відповідачем обов`язків, які виникли на підставі договору кредиту.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги.

Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконувались зобов`язання зі своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 01 червня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом - 6 974 565,00 грн, за відсотками -

6 451 046,60 грн та комісії - 10 600,74 грн, пеня - 1 027 559,35 грн.

З 01 грудня 2012 року ОСОБА_1 припинено сплату кредиту, відсотків за користування кредитом та виконання умов кредитного договору.

У зазначений проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред`являв.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказано, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

Суд першої інстанції встановив, що з 01 грудня 2012 року відповідачем не здійснювались платежі відповідно до умов кредитного договору ні новому, ні попередньому кредитору.

Оскільки 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, новий кредитор набуває всі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, а зобов`язання мають виконуватися належним чином, суди дійшли правильного висновку про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за спірним кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року зупинено виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню у нескасованій частині.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року у нескасованій частині при апеляційному перегляді.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська