Справа 635/3096/14-ц
Провадження по справі № 6/635/117/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бобко Т.В.

секретар судового засідання Ус Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника ОСОБА_2,-

Встановив:

Заявник приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань по сплаті заборгованості за виконавчим листом по справі №635/3096/14-ц, виданим 16 січня 2018 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми за договором позики у розмірі 205500 гривень. В обґрунтування подання посилався на те, що у нього на виконанні знаходиться вищевказаний виконавчий лист. 29 січня 2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом, однак до теперішнього часу рішення суду залишається не виконаним. Приватним виконавцем здійснювалися заходи щодо примусового виконання рішення суду, за результатами яких була встановлена належність боржнику лише корпоративних прав в наступних юридичних особах: ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ХарківБудКомплект», ТОВ «Промислова Фінансова компанія «Енергія та ТОВ «Будівельне виробниче підприємство «СпецХімЗахист», на які постановою приватного виконавця від 25 червня 2018 року накладено арешт. Разом з тим, ОСОБА_2, не маючи жодних джерел доходу, досить активно виїжджає за кордон на відпочинок, про що свідчать дані Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби. Виходом приватного виконавця за встановленим місцем реєстрації боржника, а саме за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Сухоярська, 47 зі слів матері останнього було встановлено, що за вказаною адресою боржник зареєстрований, однак не проживає, на даний час місцем його мешкання є м. Київ, однак будь-якої інформації щодо зміни місця проживання боржником приватному виконавцю надано не було. Майна за місцем реєстрації боржника, на яке б могло бути звернуто стягнення, не виявлено. Враховуючи ту обставину, що боржник в добровільному порядку не виконує рішення суду, з боку останнього вчиняються дії щодо приховання його місця проживання та майна і на теперішній час рішення суду залишається невиконаним, приватний виконавець звертається до суду із даним поданням.

Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд подання за його відсутності, в якій просив задовольнити подання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає подання приватного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи №635/3096/14-ц та копію матеріалів виконавчого провадження АСВП 55667939, доданих до подання, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнута сума за договором позики у розмірі 205500 гривень.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року до участі у справі залучена правонаступник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_3.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 24 листопада 2014 року залишено без задоволення. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року набрало законної сили 30 вересня 2017 року.

На підставі вищевказаного заочного рішення суду, стягувачу ОСОБА_3 16 січня 2018 року Харківським районним судом Харківської області був виданий виконавчий лист №635/3096/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми за договором позики у розмірі 205500 гривень.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2018 року, відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом, боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ВП №55667939). Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена за адресою боржника та отримана ним особисто, про що свідчить його підпис на зворотному поштовому повідомленні.

Під час розгляду подання судом встановлено, що приватним виконавцем здійснювалися заходи щодо примусового виконання заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року, за результатами яких встановлено наступне.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №115883011 від 01 березня 2018 року відомості щодо наявності у боржника ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.

За даними Державної фіскальної служби України та Управління Пенсійного Фонду України відносно ОСОБА_2 відсутні відомості щодо джерел доходу, місця роботи, рахунків, відкритих в установах банків.

Як вбачається зі змісту листа Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-399 від 31 січня 2018 року, за ОСОБА_2 зареєстровані два транспортних засоби: Тойота Лексус 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 та CIZETA 350 1982 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2. Разом з тим, на виконання постанови приватного виконавця про розшук майна боржника від 31 січня 2018 року (ВП №55667939), якою приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було накладено арешт на вищевказані транспортні засоби в рамках зазначеного виконавчого провадження, Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Харківській області було встановлено, що транспортний засіб Тойота Лексус 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно даних автоматизованого обліку знаходиться у володінні іншої особи. Відомості ж щодо виконання постанови приватного виконавця в частині арешту транспортного засобу CIZETA 350 1982 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Також, під час примусового виконання вищевказаного рішення суду, приватним виконавцем було встановлено, що боржнику належать корпоративні права в декількох юридичних особах, про що свідчать відомості з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про арешт майна боржника від 25 червня 2018 року накладений арешт на корпоративні права боржника в наступних юридичних особах: ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ХарківБудКомплект», ТОВ «Промислова Фінансова компанія «Енергія» та ТОВ «Будівельне виробниче підприємство «СпецХімЗахист», що належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням освновної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 226050 гривень.

Також судом встановлено, що приватним виконавцем неодноразово здійснювалися заходи щодо виклику боржнику до державного виконавця з метою виконання рішення суду, про що зокрема свідчать виклик приватного виконавця від 16 травня 2018 року та акти, складені приватним виконавцем 16 січня 2018 року, 16 травня 2018 року та 09 листопада 2018 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини девятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2018 року приватним виконавцем була направлена боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому листі №635/3096/14-ц, виданому на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року, а саме за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Сухоярська, 47. Зазначена адреса також вказувалася боржником ОСОБА_2 у всіх його заявах, наданих ним під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року. Факт реєстрації ОСОБА_2 за вищевказаною адресою також підтверджується листом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області №1646 від 15 травня 2018 року.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У своєму Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОСОБА_6 проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пактупро громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v Bulgaria від 26 листопада 2009 року) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: 1) має грунтуватися на законі; 2) переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції; 3) знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення несплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 1,3 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості.

При цьому, з аналізу вищевказаних правових положень слідує, що факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Разом з тим, у даному конкретному випадку факт умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Приватним виконавцем доведено, що боржник свідомо ухиляється від виконання заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року. Так, будучи обізнаним про наявність зазначеного заочного рішення, постановленого ще в 2014 році, а також про наявність виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення, боржник в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не подав декларацію про доходи та майно, жодного разу не прибув за викликом до приватного виконавця та не здійснив жодного платежу на виконання вищевказаного рішення суду, а тому рішення тривалий час залишається невиконаним, що суперечать вимогам Конституції України, Конвенції з прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини. Крім того, як вбачається зі змісту актів приватного виконавця від 16 січня 2018 року, 16 травня 2018 року та 09 листопада 2018 року боржник змінив адресу свого постійного місця проживання та на даний час проживає в м. Києві, не повідомивши про це приватного виконавця, чим порушив вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Суду не надано жодних доказів, щодо неможливості виконання рішення суду боржником з обєктивних причин.

Виходячи з наведеного та наданих приватним виконавцем доказів свідомого невиконання ОСОБА_2 судового рішення, враховуючи розмір суми боргу, який є значним, а також тієї обставини, що державним виконавцем вичерпані всі можливості щодо здійснення заходів з примусового виконання судового рішення, суд вважає, що подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника ОСОБА_2 - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту виконання ним своїх зобов'язань за виконавчим листом №635/3096/14-ц, виданим Харківським районним судом Харківської області 16 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми за договором позики у розмірі 205500 гривень (Виконавче провадження №55667939).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Т.В. Бобко