МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа№ 490/8355/18
Провадження № 22-ц/812/1651/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю - позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2019 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення строку для прийняття спадщини за законом, третя особа - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є він та чоловік померлої відповідач ОСОБА_3 Відповідач та померла ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі - продажу від 22.06.2004р. придбали квартиру АДРЕСА_1 . Але право власності було зареєстровано на відповідача. В квартирі зареєстрований відповідач та дочка позивача.

02 жовтня 2018р. позивач отримав постанову Третьої Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на поважні причини, зазначені в тексті позовної заяви, просив надати йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4

27 серпня 2019року позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 до постановлення рішення у справі.

В обґрунтування посилався на те, що із відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.08.2019р. йому стало відомо, що його дочку ОСОБА_5 знято з реєстраційного обліку у цій квартирі новим власником, що порушує її право, а також про те, що новим власником квартири є ОСОБА_6 - представник відповідача у даній справі, яка в будь-який момент може здійснити продаж квартири, що призведе до подальших ускладнень та порушення прав інших осіб - спадкоємців. Вважає, що не вжиття такого засобу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а також інтересів третьої особи- його дочки.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2019 року у задоволенні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та постанови нову про задоволення його заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. За договором дарування від 24.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстровим номером №4246, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_6 , яка є дружиною дарувальника, квартиру АДРЕСА_1 .

Предметом судового розгляду є поновлення строку для прийняття спадщини за законом, при цьому частка у спадщині, на яку претендує позивач, становить Ѕ зазначеної квартири.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору (Постанова Верховного Суду від 21.11.2018 року №752/6255/18).

За такого, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, яке не потребує виконання, не є реальним захистом порушеного права та не може бути застосовано як міра захисту прав на майбутнє.

Враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, суд дійшов висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Частина 7 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Позивачем у даній справі заявлено вимогу про надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , а спадковим майном після смерті останньої є саме квартира АДРЕСА_1 , на яку позивач і просить накласти арешт по закінчення розгляду справи.

Аналіз зазначених норм права та обставин, викладених в позовній заяві, свідчить про те, що фактично позивачем заявлено позов, що виник із приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Положення ст. 149 діючого ЦПК України на відміну від положень ст. 151 ЦПК України в старій редакції передбачають, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити не тільки виконання рішення суду, але й ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зміст позовних вимог ОСОБА_1 свідчить про те, що звернення позивача з позовом направлене на захист його оспорюваних прав на спадкування після смерті матері спірної квартири.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи зазначене, а також підстави заявленого позову, що виник із приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , та направлений на відновлення права позивача на її спадкування, згідно якого відповідач не тільки заперечує право позивача на спадкування частки зазначеної квартири, а й здійснив відчуження квартири, що свідчить про існування реального спору між сторонами, направленого на зміну права власності на зазначену спірну квартиру, суд помилково дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, а не вжиття заходів забезпечення позову, не може ускладнити або зробити неможливим ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення у даній справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , заборонивши вчиняти будь - які дії, направлені на відчуження даної квартири, до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року