Справа № 474/356/19
Провадження № 2/474/176/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.10.19року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання Багрін Н.А.

без участі:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач - 1), ОСОБА_3 (далі відповідач - 2), в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є власником вказаного житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1980р. У вищевказаному будинку окрім позивача зареєстровані: сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , племінник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі зареєстровані в будинку по АДРЕСА_1 . З 2005р. відповідачі у даному будинку не проживають, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачам, у будинку не має.

У 2005р. відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 добровільно змінили своє місце проживання та на даний час проживають в с.Кумарі Первомайського району Миколаївської області.

У житловому будинку відповідачі прописані як члени сім`ї. Враховуючи, що вказані особи понад одного року у вказаному житлі не проживають та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останніх особами, які втратили право на користування житловим будинком. Оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі не бажають, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте звернулася до суду із заявою (вх.№2957 від 19.06.2019р), в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності за станом здоров`я. Згоден на заочний розгляд справи. Крім цього, просив судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору при пред`явленні позову залишити за ним.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання призначені на 18.07.2019р. та 02.10.2019р. двічі не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою місця проживання: с.Кумарі, Первомайського району Миколаївської області(рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №92, №980, вручені особисто адресату), та шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на веб порталі судової влади України. Відповідач про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання призначені на 18.07.2019р. та на 02.10.2019р. двічі не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою місця проживання: с.Кумарі АДРЕСА_2 Первомайського району Миколаївської області (рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень №925, №963, вручені особисто адресату), та шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на веб порталі судової влади України.Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-23.12.1980р. позивач ОСОБА_1 купив у ОСОБА_4 від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 23.12.1980р., зареєстрований в реєстрі за №305 (договір купівлі-продажу від 23.12.1980р.);

-відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані по АДРЕСА_1 (будинкова книга, довідка Врадіївської селищної ради про склад сім`ї від 26.09.2019р);

-відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2005р. за місцем своєї реєстрації не проживають, та не користуються будинком, фактично проживають по АДРЕСА_3 (акт обстеження житлово-побутових умов проживання Врадіївської селищної ради від 20.02.2019р., інформаційна довідка Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 16.04.2019р.).

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідачі з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутні там, не сплачують комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ними інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, думку позивача, судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованих по АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - будинком по АДРЕСА_1 .

Судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп., залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій