РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року Провадження №2/425/62/19

Справа №425/3270/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Чикунової Ю.С.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 22.11.2017 року відповідач взяв у нього в борг 7 500 доларів США та зобов`язався щомісячно до 10 числа кожного місяця погашати борг у розмірі 250 доларів США починаючи з 10.01.2018 року, про що надав розписку.

У зв`язку з тим, що на теперішній час вказаний борг не повернуто, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору позики за період з 10.01.2018 року по 10.10.2018 року на загальну суму 66 397,27 грн., що еквівалентно 2 353 доларів США 42 центи, яка складається з основного боргу у розмірі 63 497,47 грн., що еквівалентно 2 250 доларів США та 3 відсотків річних у розмірі 2 917,80 грн., що еквівалентно 103,42 доларам США, а також стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 01.11.2018 року № 1034 (а.с. 17).

22.11.2017 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір позики, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 7500 доларів США та зобов`язався поступово повернути грошові кошти шляхом сплати щомісячно до кожного 10 числа місяця по 250 доларів США до повного погашення заборгованості починаючи з 10.01.2018 року, що підтверджується розпискою від 22.11.2017 року, яку також підтвердила ОСОБА_6 , 1956 року народження (а.с.7).

03.10.2018 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 пропозицію щодо досудового врегулювання спору, яку відповідач отримав 04.10.2018 року (а.с.8-11, 12).

Згідно роздруківки з Веб-сайту Національного банку України станом на 25.10.2018 року курс долару США відповідно до гривні становить 2 821,3097 (а.с.13-14).

Свідки ОСОБА_6 - мати позивача, ОСОБА_7 , дружина відповідача, та ОСОБА_8 суду пояснили, що відповідач придбав у позивача земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , а також об`єкт нерухомого майна (пекарню), який знаходиться на вказаній земельній ділянці, внаслідок чого позивач розрахувався з працівниками по заробітній платі, а розписку відповідач надав, яку ОСОБА_6 засвідчила своїм підписом, про те, що він може в майбутньому мати заборгованість перед позивачем, однак на час підписання розписки, у відповідача перед позивачем боргу не було.

У відповідності до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Частиною першою статті 1046 ЦК України, а також ч. 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна право позиція міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18

Позивач зазначає, що відповідач частково сплатив йому вказаний борг, а саме -

5 250 доларів США, однак відповідач заперечує та стверджує, що повністю сплатив позивачу борг, однак ніяких доказів зазначеного (борговий документ чи розписку про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково) суду не надає.

Таким чином, суд на підставі ч. 2 ст. 1051 ЦК України не приймає покази свідків, оскільки договір позики був укладений у письмовій формі, в судовому зсіданні не встановлено, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини , а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу з відповідача на користь позивача у розмірі 2 250 доларів США є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 10.01.2018 року по 10.10.2018 рік у розмірі 2 917, 80 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

В даному випадку позивач заявив вимогу лише про стягнення трьох процентів річних від суми заборгованості за період з 10.01.2018 року по 10.10.2018 року.

Разом з тим, позивач просить стягнути три проценти річних від суми заборгованості в доларах США з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долару США на день платежу.

Однак, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених

ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, суд вважає, що вони можуть бути стягнуті виключно в національній валюті Україні - гривні.

Для визначення суми трьох процентів річних суму боргу (2 250 доларів США) перераховано у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 26.09.2019 року: 2 250х24, 12=54270 грн. 00 коп.); потім сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (54 270,00 х 3 % / 365 х 273 днів/100 = 1 217 грн. 72 коп.).

Таким чином, суд мав би стягнути з відповідача на користь позивача 3 проценти річних за договором позики за весь час прострочення, однак, оскільки позивач просить стягнути лише за період з 10.01.2018 року по 10.10.2018 року, а суд на підставі ч. 2 ст. 264 ЦПК України не має права виходити за межі позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 процентів річних за договором позики саме за вказаний період.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 процентів річних за договором позики підлягають задоволенню частково у розмірі 1 217,72 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768,40 грн. у зв`язку з їх документальним підтвердженням (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) борг за договором позики в період з 10 січня 2018 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) доларів США та 3% річних в сумі 1 217 (тисяча двісті сімнадцять) гривень 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 07 жовтня 2019 року

Суддя Є.О. Романовський