Провадження № 22-ц/4808/247/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М

за участю представників апелянта ОСОБА_3,ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, поданою адвокатом ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2018 року в складі судді Домбровської Г.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, повний текст якого складено 13 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що в період з 11 по 23 липня 2018 року відповідачем на сайті Інтернет видання «Голос-Інфо», у соціальній мережі «Facebook» а також на сайті YouTube було розміщено відео-сюжет та опубліковано інформацію, яка на думку позивача, порочить його честь і гідність.

Зазначає, що 11 липня 2018 року на сайті YouTube було розміщено відео-сюжет під назвою: «Поговоримо про наболіле чому громада Івано-Франківська втрачає землю?», в якому ОСОБА_5 виклав інформацію: «... в момент придбання земельної ділянки ТзОВ «Фірма «Надія», її власник ОСОБА_7 очолював земельну комісію Івано-Франківської міської ради...».

11 липня 2018 року на сайті громадсько-політичного інтернет-видання Івано-Франківщини «Голос-Інфо» в розділі «Суспільство» було опубліковано матеріал «Чому громада Івано-Франківська втрачає землю?», який містить посилання на зазначений вище відео-сюжет.

18 липня 2018 року ОСОБА_5 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» опублікував допис (текст): «... отримання землі під час головування пана ОСОБА_7 земельною комісією міськради, до речі, від самої «турботливі політсили» БЮТ ...».

23 липня 2018 року відповідач на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» опублікував фотознімки «заяви про злочин», яка подана на імя Генерального прокурора України та прокурора Івано-Франківської області за підписом ОСОБА_5, як головного редактора громадсько-політичного видання «Голос народу Івано-Франківщини», у якій зазначив: «... а готельєр і по сумісництву голова земельної комісії (на той час) пан ОСОБА_7 отримав у власність землю …. Про те, що земельна ділянка в м. Івано-Франківськ по вул. Незалежності, 40 (1,1 Га) в першу чергу була потрібна (для ймовірної наживи) тодішньому голові земельної комісії, члену політ сили БЮТ пану ОСОБА_7...».

Постилаючись на недостовірність вищенаведеної інформації, поширення якої принижує його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації, просив визнати її недостовірною:

- у відео-сюжеті під назвою: «Поговоримо про наболіле» - чому громада Івано-Франківська втрачає землю?», розміщеному на веб-сайті YouTube 11 липня 2018 року (посилання: https://www.youtube.com/watch?v=nFI0uH4_8_8) наступного змісту: «... В момент придбання земельної ділянки ТзОВ «Фірма «Надія», її власник ОСОБА_7 очолював земельну комісію Івано-Франківської міської ради...»;

- у дописі, розміщеному на персональній сторінці ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook», розміщеному 18 липня 2018 року (посилання на допис: https://www.facebook.com/zahid.nadra/posts/44061?_xts_[0]=68.ARBrP_v6F3cyR5xKe6xaq-ac73rZWLq2HxOqLMzdmBZ0E_RhMpo0OWytC3mBD8Zo4AIXF51SjVuXVnch8b7-BUx8pPZz1aLw0TL3gFbtjd6rivLMvoJzLJ7baVpZcW9tAcYL0E5_AS1U&__tn__=-US-R): «... отримання землі під час головування пана ОСОБА_7 земельною комісією міськради, доречі, від самої «турботливі політсили» БЮТ ...»;

- на персональній сторінці ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook» у «заяві про злочин», розміщеній 23 липня 2018 року (посилання: https://www.facebook.com/zahid.nadra/posts/60647?_xts_[0]=68.ARAKJD-SDcQ68hBupSo-6nMcXrie-LitGhLjA4mM-mpHzNS3h97mj_jjnChFo0AUu7bZshS_fzgm8vI8fa3Kq0MZq9JKu-pAiCfYcLXbHR1W1vHObUQObbJrfP2MESQwjv-KCQGkxkal&__tn__=C-R) наступного змісту: «... а готельєр і по сумісництву голова земельної комісії (на той час) пан ОСОБА_7 отримав у власність землю .... Про те, що земельна ділянка в м. Івано-Франківськ по вул. Незалежності, 40 (1,1 Га) в першу чергу була потрібна (для ймовірної наживи) тодішньому голові земельної комісії, члену політ сили БЮТ пану ОСОБА_7 ...».

Зобовязати відповідача видалити з мережі Інтернет недостовірну та таку, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію.

Зобовязати відповідача протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну та таку, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена: шляхом розміщення у мережі Інтернет на веб-сайті YouTube, на сайті громадсько-політичного Інтернет-видання Івано-Франківщини «Голос-Інфо» та на персональній сторінці відповідача у соціальній мережі «Facebook» спростування недостовірної інформації наступного змісту: «Мною, ОСОБА_5, було поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_7. Рішенням суду дана інформація визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_7.»

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000,00 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_7 ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач опублікував «заяву про злочин» не з метою виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, а з явною метою поширити недостовірну інформацію про позивача, принизити його честь, гідність та ділову репутацію. Окрім того, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що метою поширення вищезазначеної «заяви про злочин» було саме доведення її змісту до відома громади міста. Таким чином, розміщення ОСОБА_5 фото зображень «заяви про злочин» на персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook» з власним коментарем про начебто протиправну діяльність позивача виходить за межі реалізації права на звернення.

Зазначені дії відповідача є свідомим, навмисним бажанням поширити негативну і завідомо неправдиву інформацію у формі фактичного твердження, що має обвинувальний ухил і в цілому сприймається як звинувачення позивача у вчинені злочину.

Вказує, що станом на день приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 не був очільником земельної комісії міськради, оскільки став ним пізніше в часі, що підтверджується письмовими доказами. Крім того, оформлення земельної ділянки передувало набуттю позивачем статусу публічної особи, що не було враховано судом при розгляді справи.

Вважає, що відповідачем не доведено, що поширена ним інформація є достовірною, або що така інформація перевірялася ним, відповідно до вимог законодавства, отже, відповідач свідомо розмістив неперевірену недостовірну інформацію в мережі Інтернет.

Зазначає, що в результаті цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації позивачу було спричинено значну моральну шкоду внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації, що призвело до ускладнення його подальших стосунків із друзями, знайомими, колегами та партнерами по бізнесу. Негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем, принизила оцінку діяльності ОСОБА_7 з боку громадськості та суспільства. Внаслідок вищезазначених обставин ОСОБА_7 пережив сильні душевні страждання, порушено його звичайний спосіб життя, знижено престиж, підірвано ділову репутацію.

У звязку з вищенаведеним просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки інформація, яку просить у своїх позовних вимогах спростувати позивач, стосується оціночних суджень та критики дій ОСОБА_7, який є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості, й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_7 ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, поширена ОСОБА_5 не підлягає визнанню недостовірною, так як вказана інформація стосується ОСОБА_7, як публічної особи, характеризує його не в контексті його приватного життя, а стосується професійної діяльності, а критика публічної особи є значно ширшою. Позивач, як публічна особа, відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості та повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Поширена інформація, на думку суду, суміщує фактичні твердження і оціночні судження, однак фактичні твердження не є недостовірними і такими, що порочать честь і гідність позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, висловлення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Таким чином, в розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є: факт поширення інформації, така інформація повинна стосуватися певної особи, не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права.

В спірному випадку, суд першої інстанції повно встановив всі обставини та дав їм правильну оцінку, зокрема, що поширена інформація стосується позивача, однак не може бути визнана як недостовірна та така, що порушує немайнове право щодо поваги до честі та гідності особи.

Встановлено, що 11 липня 2018 року у відео-сюжеті під назвою: «Поговоримо про наболіле» - чому громада Івано-Франківська втрачає землю?», розміщеному на веб-сайті YouTube (посилання: https://www.youtube.com/watch?v=nFI0uH4_8_8) ОСОБА_5 було поширено інформацію : «... В момент придбання земельної ділянки ТзОВ «Фірма «Надія», її власник ОСОБА_7 очолював земельну комісію Івано-Франківської міської ради...».

18 липня 2018 року на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_5 розмістив інформацію: «Лобіювання бізнесу «вдалих бізнесменів» правоохоронними органами ввійшло вже в традицію. Два місяці тому я звернувся до правоохоронців із заявою про злочин (перешкоджання журналістській діяльності) проведення відео зйомки біля готелю «Надія». Як говориться весь цей час була повна тиша. Ми й надалі встановлюємо деталі приватизації більше 1 Га землі паном ОСОБА_7 в самому центрі Івано-Франківська (немає аналогів в Україні). Сьогодні мені зателефонувала слідча з ГУ НП та повідомила про те, що хоче мене допитати з приводу хуліганських дій, так як представники «Надії» звернулись також із заявою про злочин. На моє запитання стосовно справи про перешкоджання діяльності, слідча сказала, що такими фактами не володіє. Ну що… браво поліцейські… ні як по іншому, як тиск на мене я розцінити ці дії не можу. Сьогодні ж звертаюсь до Генерального прокурора України та Президента з листом, де викладу факти отримання землі під час головування пана ОСОБА_7 земельною комісією міськради, д оречі, від самої «турботливої політсили» БЮТ.. ОСОБА_9 ОСОБА_7, виклик прийнято…».

23 липня 2018 року ОСОБА_5 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширив наступну інформацію: «Як і обіцяв, сьогодні звернувся із заявою про злочин до Генерального прокурора України. Приводом для цього були результати журналістського розслідування з приводу приватизації готельєром ОСОБА_7 1,1 Га землі в самому центрі міста Івано-Франківська. Оборудка придбання ділянки є дійсно дуже сумнівною…», а також розмістив на даній персональній сторінці електронну версію поданої до Генерального прокурора України та прокурора Івано-Франківської області заяви про злочин, в якій, зокрема, зазначив наступне:«... а готельєр і по сумісництву голова земельної комісії (на той час) пан ОСОБА_7 отримав у власність землю .... Про те, що земельна ділянка в м. Івано-Франківськ по вул. Незалежності, 40 (1,1 Га) в першу чергу була потрібна (для ймовірної наживи) тодішньому голові земельної комісії, члену політ сили БЮТ пану ОСОБА_7...».

Встановлено, що ОСОБА_7 в певний період часу був депутатом Івано-Франківської міської ради та входив до складу постійної комісії з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, охорони навколишнього середовища та сприяння розвитку сіл і очолював її (а.с. 25).

Указом Президента України ОСОБА_7 присвоєно звання «заслужений працівник сфери послуг України» (а.с.77), нагороджений відзнакою Президента України орденом «За заслуги» ІІІ ступеня (а.с.78), орденом «За заслуги» ІІ ступеня (а.с.79) та орденом «За заслуги» І ступеня (а.с.80).

ОСОБА_7 є засновником та директором готельно-ресторанного комплексу «Надія».

ОСОБА_5 є журналістом (посвідчення №111 від 01 лютого 2016 року, видане Національною спілкою журналістів), головним редактором газети Голос Народу (а.с. 54), засновником громадської організації «Голос», яка в свою чергу є засновником друкованого засобі масової інформації «Голос народу Івано-Франківщини» (а.с.55).

У пункті 21 Постанови ВСУ зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції 1165 Парламентської Асамблеї ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Статтями 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо оцінки особи позивача в даних правовідносинах, виходячи зі змісту наведеної Резолюції, як публічної особи.

Оскільки ОСОБА_7 в певний період часу був депутатом Івано-Франківської міської ради, входив до складу постійної комісії з питань будівництва, архітектури, земельних відносин, охорони навколишнього середовища та сприяння розвитку сіл, очолював дану комісію, є бізнесменом, засновником та директором готельно-ресторанного комплексу «Надія», можна говорити про те, що він відіграє певну роль у суспільному житті Івано-Франківського регіону і є публічною особою. Тому вирішуючи спір про захист особистого немайнового права слід виходити з такого статусу позивача.

Предметом даного позову є поширення відповідачем інформації щодо отримання готельно-ресторанним комплексом «Надія» земельної ділянки площею 1,0970 га у центрі міста Івано-Франківськ вул. Незалежності, 40.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» та пункті 46 рішення цього суду від 15 липня 2010 року в справі «Газета «Україна-Центр» проти України» (заява № 16695/04) наголошено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були обєктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність.

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, тим не менш, її обовязком є передавати у спосіб, сумісний із її обовязками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про питання, які становлять суспільний інтерес.

Враховуючи, що позивач є публічною особою, оспорювана інформація поширена журналістом щодо питання, яке становить певний суспільний інтерес на місцевому рівні користування земельною ділянкою у центрі міста Івано-Франківська, позивач повинен бути готовим до підвищеного інтересу щодо його професійної діяльності та ретельного громадського контролю, а також має розуміти, що межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою порівняно з іншими особами.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності умислу у відповідача щодо поширення саме негативної та недостовірної інформації щодо позивача не заслуговують на увагу, оскільки доказів таких обставин стороною апелянта не представлено. Спосіб вираження думки та спосіб поширення інформації, в даному випадку, такі обставини не підтверджує. А з огляду на те, що відповідач є професійним журналістом і займається такою діяльністю в сфері суспільно-політичних відносин, такий спосіб вираження поглядів журналіста не виходить за межі його професійної етики і професійної діяльності.

В частині оцінки самої інформації, то суд правильно вказав, що підстав для зобовязання відповідача її спростувати немає, оскільки поширена інформація не є такою, що порочить честь і гідність позивача з огляду, як на її зміст, так і враховуючи статус позивача, як публічної особи.

Як правильно зазначено судом, оцінку поширеній інформації слід давати в системному аналізі. При цьому, встановлення ряду обставин, які викладені автором з посиланням на дату оформлення права на земельну ділянку та періоду часу участі позивача як члена комісії при міськвиконкомі, стосуються в цілому інформації про припущення автора-журналіста про можливо незаконний характер отримання земельної ділянки товариством, яке очолює позивач. Тому наведену інформацію не слід розцінювати, як фактичне твердження, яке підлягає визнанню недостовірним та таким, що порочить честь і гідність.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивач є публічною особою, і це тягне за собою ширші межі допустимої критики порівняно з межами такої щодо звичайних громадян. Встановивши, що в діях ОСОБА_5 мала місце реалізація конституційного права на вираження своїх поглядів, як журналіста та громадянина, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з того, що судом не встановлено, що поширена відповідачем інформація є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду є необґрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду, а інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, поданою адвокатом ОСОБА_3 залишити без задоволення , а рішення Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_10