Провадження №22-ц/812/1731/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 473/3806/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену суддею Ротар М.М. 6 вересня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 84420 грн., що на час укладення договору було еквівалентно 3210 дол. США, а останній зобов`язався повернути ці кошти разом зі сплатою процентів в строк до 19 вересня 2016 року.

Посилаючись на те, що взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 борг з урахуванням інфляційних збитків, 1% річних та пені у розмірі 1 046 734 грн. 84 коп.

Одночасно з позовом представник позивача подала заяву про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 вересня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено. Ухвала мотивована тим, що заявником не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати і постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Справа апеляційним судом розглядалася у присутності представника відповідача ОСОБА_4 Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суддя виходив з того, що позивачем не надано належним чином обґрунтованих доводів та доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Таким чином, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 1046734 грн. 84 коп.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, а сума боргу, яку просить стягнути позивач є значною.

З метою забезпечення позову, представник позивача просила накласти арешт на майно, що належить відповідачу, посилаючись на те, що відповідач ніде не працює, не має будь-якого постійного заробітку, а тому погасити борг можливо лише за рахунок нерухомого майна, що належить відповідачу .

Таким чином наявність нерухомого майна зможе забезпечити виконання рішення суду в разі задоволення вимог.

В свою чергу невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно може призвести до відчуження спірного майна відповідачем та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. а арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову

З огляду на вищевикладене, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги ст. 149 ЦПК України та той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення - про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також відомості про належність відповідачу нерухомого майна, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме приміщення ІІІ-го поверху із спального корпусу № 2 літ. «Ж», №3, №4, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 вересня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву, подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на належне ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серединка, Бершадського району , Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ) нерухоме майно, а саме, приміщення ІІІ-го поверху із спального корпусу № 2 літ. «Ж», №3, №4, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий : Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 3 жовтня 2019 року.