ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 456/3827/16-ц

провадження № 61-35069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., ТітоваМ. Ю.,

учасники справи:

позивач - Житлово-будівельний кооператив «Успіх»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, державний реєстратор Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області КіндракевичБогдан Романович, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року, постановлену у складі судді Гулкевича О. В., та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і вимог заяви про забезпечення позову

У грудні 2016 року Житлово-будівельний кооператив «Успіх» (далі - ЖБК «Успіх») звернувся з позовом, уточненим у лютому 2018 року, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, державного реєстратора Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області Кіндракевича Б. Р. і Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання колективного договору і довідки про відсутність заборгованості зі сплати пайових внесків недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначив, що ЖБК «Успіх» утворене з метою добудування будинку по вул. Ленкавського, 1-Б у м. Стрию Львівської області; членами кооперативу є колишні інвестори Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрийжитлобуд» (далі - ТОВ «Стрийжитлобуд»), яке усупереч укладеним із ним договорам не завершило будівництво будинку.

Будівництво здійснювалося з урахуванням сплачених ТОВ «Стрийжитлобуд» внесків, а також внесків у сумі, еквівалентній 4 500 доларів США, що внесені членами новоствореного кооперативу з метою закінчення будівництва.

Позивач вказує, що голова правління кооперативу ОСОБА_5 з перевищенням своїх повноважень і без погодження із іншими членами кооперативу уклав кооперативний договір щодо квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, який не був інвестором ТОВ «Стрийжитлобуд» і не сплачував товариству інвестиційний внесок, а також не є членом ЖБК «Успіх» і не вносив пайові внески.

Таким чином, пай у виді квартири АДРЕСА_1 вибув із власності кооперативу безпідставно і поза волею його членів, так як повноважень на укладення кооперативного договору із сторонньою особою голова правління ОСОБА_5 не мав.

За таких обставин позивач просив визнати недійсними кооперативний договір, укладений між ЖБК «Успіх» і ОСОБА_4, та довідку про відсутність у останнього заборгованості зі сплати пайових внесків за цим договором і скасувати рішення про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

13 грудні 2016 року ЖБК «Успіх» подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчужувати будь-яким способом та заборони вчиняти будь-які інші дії щодо зазначеної квартири.

Заяву мотивував тим, що відповідач як власник спірної квартири має об'єктивну можливість відчужити її у будь-який час, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду про її повернення у власність кооперативу у разі задоволення позову.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року заяву задоволено.

У порядку забезпечення позову заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4

Виконання ухвали доручено Стрийському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області; строк пред'явлення ухвали до виконання - три роки.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції врахував предмет позову та виходив із того, що ОСОБА_4 має реальну можливість відчужити спірну квартиру, що призведе до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року - без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року скасувати і відмовити ЖБК «Успіх» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції і постанова апеляційного суду прийняті з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що об'єктивні підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, так як позивач не обґрунтував свій позов і не подав докази на його підтвердження, тобто позовні вимоги безпідставні і надумані.

Суди першої і апеляційної інстанцій дійшли помилкового, на думку заявника, висновку про існування між сторонами спору, оскільки позивач не підтвердив належність йому пайових прав на квартири у будинку по вул. Ленкавського, 1-Б у м. Стрию Львівської області, тобто не довів порушення свого права оспорюваним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої і апеляційної інстанцій встановили, що між сторонами існує спір щодо законності набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим у грудні 2016 року ЖБК «Успіх» звернувся з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у якому просив визнати недійсним кооперативний договір, укладений між ЖБК «Успіх» і ОСОБА_4, про порядок сплати пайових внесків членом кооперативу і закріплення паю, визнати недійсною видану ОСОБА_4 довідку про відсутність заборгованості зі сплати пайових внесків та скасувати рішення про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Також судами встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1.

Статтею 151 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції, встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до статті 152 у тій же редакції Кодексу позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб у відповідності до встановленого статтею 129 Конституції України принципу обов'язковості судового рішення забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За своєю правовою природою забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так як предметом позову у справі є визнання недійсними договору і довідки, на підставі яких за відповідачем ОСОБА_4 проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, а також скасування рішення про внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, висновок судів першої і апеляційної інстанцій про відповідність обраного позивачем виду забезпечення позову позовним вимогам є правильним.

Оскільки ОСОБА_4 є одноособовим власником спірної квартири і має об'єктивну можливість розпорядитися нею на власний розсуд у будь-який час, зокрема, відчужити її, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1; такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і належним чином забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обмеження заявника у праві розпоряджатися квартирою з урахуванням обставин справи є необхідним і виправданим, при цьому такий тягар не є непомірним, оскільки дана квартира залишається у володінні ОСОБА_4 і він має можливість користуватися нею.

Доводи заявника про те, що об'єктивні підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, так як позивач не обґрунтував свій позов і не подав докази на його підтвердження, тому позовні вимоги безпідставні і надумані, касаційний суд відхиляє.

Суди першої і апеляційної інстанції встановили, що між сторонами існує спір щодо законності набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру і отримання від ЖБК «Успіх» документів, які стали підставою для реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Встановивши такі обставини, суди правильно зазначили про існування між сторонами спору і про відповідність обраного виду забезпечення позову (заборона відчуження спірного майна) заявленим позовним вимогам.

Твердження заявника про те, що позивач не підтвердив належності йому пайових прав на квартири у будинку по вул. Ленкавського, 1-Б у м. Стрию Львівської області, тобто не довів порушення свого права оспорюваним договором, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, оскільки стосуються вирішення справи по суті. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд перевіряє наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і не вирішує питання щодо доведеності позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних ухвали і постанови, оскільки суди попередніх інстанційухвалили судові рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції і постанови апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов