Дата документу 22.02.2019
Справа № 320/3787/17
22 лютого 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Бахаєва І.М.,
за участю секретаря: Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача у судове засідання не зявився. Від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не зявилися. Судові повістки про виклик до суду надсилалися їм за зареєстрованим у встановленому порядку місцем їх проживання та повернулися до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідачів суду не відомо.
Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23 квітня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.
Відповідно до пп. 1.3.1., 1.3.3., 1.3.4. нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
Відповідно до умов Додаткової угоди №1 від 24.12.2008, Додаткової угоди №2 від 20.03.2009 р., Додаткової угоди №3 від 24.11.2009 р., що були укладені між банком та позичальником сторони кредитного договору викладали додаток №1 Графік погашення кредиту у новій редакції./а.с.13-23/
Згідно додаткової угоди №4 від 16.02.2011 р., укладеної до кредитного договору банк та позичальник домовились змінити не тільки графік повернення кредиту, але й змінили строк термін користування кредитом до 21.04.2023./а.с.24-28/
Аналогічна зміна кінцевого терміну повернення кредиту була зафіксована у додаткових угодах до договорів поруки, укладених із поручителями 16.02.2011.
Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконав, станом на 24.05.2017 року у неї виникла заборгованість по кредитному договору, яка становить 8286,66 доларів США, складається з суми заборгованості за кредитом 8280,86 доларів США, у тому числі прострочене за період з 26.09.2016 по 24.06.2017 рр. тіло кредиту 854,68 Доларів США, проценти 5,80 доларів США за період з 25.04.2017 по 30.04.2017, пеня 4068,80 грн. за період з 24.05.2016 по 24.05.2017 рр. за прострочення погашення тіла кредиту, пеня 163,35 грн. за період з 27.05.2016 по 24.05.2017 за прострочення погашення процентів. /а.с.36-43/.
На підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8286,66 доларів США (борг по кредиту та процентам), та пені 4232,15 грн. та покласти на відповідача понесені судові витрати.
Щодо стягнення заборгованості з поручителів, суд вважає вимоги в цій частині безпідставними з огляду на таке.
У п. 6.2 Договору розписаний порядок дострокового стягнення заборгованості за кредитом, який розпочинається з направлення вимоги позичальнику цінним листом з описом вкладення. Аналізуючи долучені до позову докази (письмові вимоги, повідомлення про вручення вимог, розрахунки заборгованості) окремо та в сукупності, суд приходить до такого висновку.
Позивач не надав суду доказів дотримання процедури дострокового стягнення заборгованості. Так, згідно повідомлення про вручення лист направлено без опису вкладення рекомендованим листом, у той час як за договором лист має бути цінним /а.с.50-51/.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не надав суду доказів дотримання процедури направлення досудової вимоги і наближення строку виконання основного зобовязання, встановленої договором, проте реалізував право на судовий захист порушених та охоронюваних законом прав, слід застосовувати норми чинного законодавства.
Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З наведеної правової норми випливає, що умови договорів поруки від 24 квітня 2008 року не можуть суперечити положенням ЦК України, і саме норми закону є визначальними при тлумаченні його умов.
Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2ст. 1050 ЦК України).
Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність, а рівно і термін дії поруки, обчислюється від цієї дати.
Судом встановлено, що позичальник за кредитним договором від 24.04.2008 ОСОБА_1 умови кредитного договору, а саме п. 1.3.4 виконував неналежним чином, а саме з 24.05.2016 року припинив вносити щомісячні платежі в рахунок погашення боргу.
Так, у банку виникло право дострокового стягнення боргу з позичальника та поручителя.
Позивач реалізував своє право лише 01.06.2017, тобто більше ніж через 6 місяців з моменту виникнення права вимоги.
Кредитор відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі № 6-990цс15 від 27.01.16 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8286,66 доларів США (борг по кредиту та процентам), та пені 4232,15 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 3333грн. 13 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.1).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ