У х в а л а

01 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження № 61-145вп19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув питання про визначення підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 серпня 2017 року між нею та громадянином Туреччини укладений шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Оскільки вона зареєстрована у Харківській області Шевченківського району у АДРЕСА_1 звернулася до суду відповідно до частини 2 статті 28 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року справу № 637/1199/19 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку передбаченому статтею 29 ЦПК України.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу для вирішення питання про визначення підсудності.

У визначенні підсудності слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до статті 29 ЦПК України, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Виходячи із тлумачення статті 29 ЦПК України та враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо жоден з подружжя не проживає в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином Туреччини, що підтверджується копією його паспорта. ОСОБА_1 є громадянкою України, яка зареєстрована у Харківській області Шевченківського району у АДРЕСА_1 та фактично проживає у АДРЕСА_2 . Тобто, у цій справі відсутня інформація та відповідні докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 за межами України, натомість наявна інформація щодо зареєстрованого та фактичного місця її проживання на території України.

З огляду на те, що один з подружжя зареєстрований та проживає на території України, відсутні правові підстави для визначення підсудності у цій справі відповідно до статті 29 ЦПК України.

У такому разі підсудність справи з іноземним елементом визначається згідно з колізійними нормами, які містяться у конвенціях, двосторонніх договорах України та угодах про правову допомогу та співробітництво у цивільних справах.

Керуючись статтею 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У визначенні підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Справу № 637/1199/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати до Шевченківського районного суду Харківської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян