Постанова
Іменем України

30 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 161/17554/18
провадження № 61-7047св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Національна поліція України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року у складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Киці С. І., Федонюк С. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту безпосередньої участі в антитерористичній операції (далі АТО), заінтересовані особи: Національна поліція України (далі НП України) та Антитерористичний центр при Службі безпеки України (далі АТЦ при СБУ).

Вимоги обґрунтовував тим, що наказом ГУ НП у Волинській області від 07 листопада 2017 року № 1706 його направлено на проходження стажування до ГУ НП у Донецькій області строком на 3 місяці з 20 листопада 2017 року.

Наказом ГУ НП у Донецькій області від 21 листопада 2017 року № 2171 «Про організацію та проведення стажування працівників ГУ НП у Волинській області» щодо нього організовано стажування на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, закріплено керівника стажування за місцем роботи.

Під час стажування він позмінно відбував службу на блокпосту М-03, здійснював забезпечення безпеки населення від терористів та їх посібників, патрулювання та охорону громадського порядку, охорону адміністративних будівель на території міста Вугледар Донецької області.

13 вересня 2018 року він звернувся із заявою до ГУ НП України у Волинській області із проханням надати документи про безпосередню участь у виконанні завдань АТО в районах її проведення під час проходження служби у Вугледарському відділенні поліції.

21 вересня 2018 року він отримав відповідь від ГУ НП у Волинській області про відсутність стосовно нього документів, що підтверджують його безпосередню участь у виконанні завдань АТО.

Листом Департаменту кадрового забезпечення НП України від 25 жовтня 2018 року № Т-1022/12/1/3/01/2018 його повідомлено про те, що до повноважень Комісії НП України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань АТО.

Зазначав, що відсутність необхідних документів позбавляє його можливості звернутися до комісії для надання статусу учасника бойових дій.

У зв`язку з наведеним просив установити юридичний факт безпосередньої його участі в АТО, забезпеченні її проведення в період із 21 листопада 2017 року до 21 лютого 2018 року.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, провадження у справі закрито.

При закритті провадження у справі суди зробили висновки про те, що заява про встановлення участі в АТО не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, передбачено Цивільно-процесуальним кодексом України (далі ЦПК України).

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник не погоджується із закриттям провадження у справі, оскільки суди зробили такий висновок унаслідок порушення норм процесуального права, належним чином не з`ясувавши при цьому природи правовідносин.

Суди помилково зазначили, що встановлення окремо факту участі в АТО законодавством не передбачено, оскільки обставини такої участі підлягають встановленню при вирішенні питання про надання особі статусу учасника бойових дій та є їх складовою. Пояснює це тим, що встановленню обставин указаної участі передує факт участі, який і необхідно встановити.

Посилається на те, що чинним законодавством не передбачено повноваження Комісії НП України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП України (далі комісія) встановлювати та підтверджувати факт безпосередньої участі в АТО, як про це вказали суди в оскаржених рішеннях.

Короткий зміст відзивів

Від НП України та АТЦ при СБУ надійшли відзиви, у яких їхні представники просять касаційну скаргу залишити без задоволення, вважаючи оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими.

Обставини справи

Суди встановили, що наказом ГУ НП у Волинській області від 07 листопада 2017 року № 1706 ОСОБА_2 направлений на проходження стажування до Донецької області терміном на 3 місяці, починаючи з 20 листопада 2017 року.

Наказом ГУ НП у Донецькій області від 21 листопада 2017 року № 2171 «Про організацію та проведення стажування працівників ГУ НП у Волинській області» вирішено організувати та провести стажування рядового поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції із закріпленням керівника стажування за місцем служби.

13 вересня 2018 року заявник звернувся із заявою до ГУ НП України у Волинській області із проханням надати документи про його безпосередню участь у виконанні завдань АТО в районах її проведення за час проходження служби у Вугледарському відділенні поліції.

Листом ГУ НП в Волинській області від 21 вересня 2018 року № 21зі/01/12/1-2018 ОСОБА_1 повідомлено про те, що в управлінні відсутні документи, які містять докази про його безпосередню участь у виконанні завдань АТО в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення АТО, оскільки він не був включений до складу сил та засобів, які залучаються з метою виконання службових завдань безпосередньо до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

25 жовтня 2018 року Департамент кадрового забезпечення НП України проінформував ОСОБА_2 про те, що згідно з Положенням про комісію НП України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників НП, затвердженим наказом МВС України від 23 травня 2016 року № 405, до повноважень комісії не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань АТО.

Вказані обставини стали підставою для подання даної заяви.

Встановлення факту участі в АТО необхідне заявникові для отримання статусу учасника бойових дій.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону Кабінетом Міністрів України затверджено порядок, який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб, а саме Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі Порядок).

Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, визначеним у пункті 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.

Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 Порядку, це документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві оборони України (далі комісія). А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.

Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій.

Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Пунктами 6, 7, 9 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200 (далі Положення) встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини НОМЕР_1 , або командувань видів Збройних Сил України залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.

Комісії приймають рішення щодо визнання таких громадян учасниками бойових дій на підставі документів, перелік яких відповідає вищезазначеному переліку, встановленому пунктом 4 Порядку (підпункт 5 пункту 12 Положення).

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 12 Положення).

Так само не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення й Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій (пункт 15 Положення).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 233/2929/17 (провадження № 14-284цс19) міститься висновок про те, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії).

Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій.

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію.

Зазначення у пункті 15 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Ураховуючи те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту безпосередньої участі в АТО не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, визначеного ЦПК України, оскільки існує спеціальний порядок розгляду даного питання, суди зробили обґрунтовані висновки про закриття відкритого провадження у справі.

Аргументи касаційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який виклав обґрунтовані мотиви їх відхилення, на законність оскаржених судових рішень не впливають, їхніх висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко М. М. Русинчук