Провадження № 88-ц/4808/1/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за новоявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частини квартири, встановлення порядку користування, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині купівлі 1/2 частини квартири, визнання права власності на 1/2 частини квартири, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач разом із своєю матір`ю, дідусем та бабусею проживали у квартирі АДРЕСА_1 , в якій згідно зі свідоцтвом про право власності вони мали рівні частки, зокрема, кожен по 1/4 частки. У 1996 році всі члени сім`ї вирішили продати квартиру і за спільні кошти купити дві квартири. 14.05.1996 квартиру було продано, договір купівлі-продажу від його імені було підписано його матір`ю, яка діяла як законний представник, і в цей же день було придбано квартиру АДРЕСА_2 , куди він з матір`ю вселився і прожив там 18 років. Проте у вересні 2014 року між ним та матір`ю виник конфлікт, в результаті якого відповідач забрала в нього ключі від квартири та почала чинити перешкоди в користуванні нею, а також він дізнався, що квартира належить на праві власності тільки матері, а він не має на неї жодних прав. Посилаючись на те, що купівля вищезазначеної квартири була здійснена за кошти квартири, в якій він був співвласником 1/4 частки, вважав, що він має право на частку спірної квартири. На час купівлі квартири йому було 6 років і він не міг захисти своє порушене право. Про те, що власником квартири є тільки його матір, він дізнався у 2014 році. На підставі вищевказаного, після уточнення та збільшення позовних вимог, позивач остаточно просив визнати недійсним договір купівлі-продажу на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 від 14 травня 1996 року, визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, встановити порядок користування квартирою, вселити його у квартиру, та зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, надавши ключі від вхідних дверей.

Справа судами розглядали неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2016 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_2 та передати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_2 . Встановлено порядок користування квартирою.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року, яке є предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, рішення Івано-Франківського міського суду від 27 травня 2016 року у частині відмови у визнанні права власності позивача на ? частину квартири АДРЕСА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаної квартири, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року - без змін.

28 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частини квартири, встановлення порядку користування, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що з дня набрання вказаним рішення апеляційного суду законної сили стали відомі істотні для справи обставини (ново виявлені обставини), що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачу на час розгляду справи.

Заявник зазначила, що нововиявленими обставинами є дві архівні довідки від 10.08.2018 р. та 18.09.2018 р. щодо нарахування їй грошового забезпечення, із яких, як зазначає заявник, зрозуміло, що вона проходила військову службу та отримувала високе грошове забезпечення військовослужбовця, а отже, мала можливість придбати у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, заявник вважала безпідставним висновок позивача і суду апеляційної інстанції про те, що повинна була забезпечити позивача не тільки житлом, а й власністю. Вважала, що зазначений висновок спростовується розпорядженням Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року №76-р, яким ОСОБА_4 надано дозвіл від імені неповнолітнього сина на відчуження належної йому частки квартири АДРЕСА_3 , зобов`язано ОСОБА_4 забезпечити неповнолітнього сина житлом за місцем переїзду сім`ї. У цьому розпорядженні не йдеться про обов`язок забезпечення власністю.

ОСОБА_1 подав відзив на заяву про перегляд судового рішення з нововиявленими обставинами, просить відмовити у її задоволенні, вважаючи доводи заявника безпідставними.

Заявник в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча про розгляд питання повідомлялась у встановленому законодавством порядку. Двічі подавала до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що її адвокат перебуває у відрядженні та на лікарняному, однак не надала жодних доказів на підтверджених вказаних обставин. З огляду на це та зважаючи на встановлений законом строк розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд вирішив розглядати таку заяву без участі заявника.

Позивач ОСОБА_1 , його представник та третя особа заперечили доводи, викладені в заяві, та просять відмовити у її задоволенні.

Вислухавши доповідача, позивача ОСОБА_1 , його представник та третю особу, які заперечили доводи, викладені в заяві, та просять відмовити у її задоволенні, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява не може бути задоволена, зважаючи на наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01«Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» дано роз`яснення про те, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 статті 361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини 2 статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування в справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини є істотними та можуть вплинути на висновки суду, тобто на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

У абзаці 2 п. 5 вказаної постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у запереченнях на апеляційну скаргу(а.с. 115) та у касаційній скарзі (а.с. 156) заявник посилалась на те, що кошти на придбання квартири вона заробила, працюючи з чоловіком на далекому сході в Російській Федерації (Амурська область), де служила у військовій частині, в транспортній авіації, та отримувала досить високу заробітну плату, а отже, мала можливість придбати у власність квартиру АДРЕСА_2 . На ці самі обставини заявник посилається у заяві про перегляд рішення за нововоявленими обставинами, тільки на їх підтвердження надає дві архівні довідки від 10.08.2018 р. та 18.09.2018 р.(а.с. 199, 200).

Заявник також посилалась на те, що заявник вважала безпідставним висновок позивача і суду апеляційної інстанції про те, що повинна була забезпечити позивача не тільки житлом, а й власністю, що не випливає із розпорядження Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 22 березня 1995 року №76-р, яким ОСОБА_4 надано дозвіл від імені неповнолітнього сина на відчуження належної йому частки квартири АДРЕСА_3 , зобов`язано ОСОБА_4 забезпечити неповнолітнього сина житлом за місцем переїзду сім`ї. Із постанови від 13 червня 2018 року видно, що такі доводи заявника були предметом розгляду Верховного Суду, який дав їм належну оцінку, під час оскарження ОСОБА_4 рішення апеляційного суду, що переглядається за новиявленими обставинами (а.с. 186-190).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник у заяві, не є новиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, тому заява ОСОБА_4 не може бути задоволена.

Також апеляційний суд зауважує, що рішеннями Європейського суду з прав людини встановлена неможливість скасування судових рішень, які набрали чинності, з непередбачених законом підстав або з підстав, які завуальовані під такі, що регламентовані законодавством.

У відповідності до ст. 124 Конституції України та ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Козак проти України; Кучеренко проти України та інші).

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, зокрема зазначив, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення. недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що законні підстави для скасування та перегляду рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року за новоявленими обставинами відсутні.

Керуючись ст. ст. 423, 429 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частини квартири, встановлення порядку користування, вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою за новоявленими обставинами відмовити та залишити дане судове рішення в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 04 березня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта