Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 642/8811/15-ц

провадження № 61-14197св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: комунальна установа Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради, ОСОБА_5,

представник комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради - Литвин Світлана Олексіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Сороки О. П., від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. С.,

Овсяннікової А. І., від 30 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради, ОСОБА_5 про визнання дій незаконними, встановлення факту ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю та усунення спадкоємця від права на обов'язкову частку у спадщині, скасування свідоцтва про право на спадщину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її та ОСОБА_5 батько ОСОБА_8 Відповідно до заповіту від 02 липня

2009 року ОСОБА_8 заповів усе свої майно позивачу. ОСОБА_5 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька, а тому

06 серпня 2015 року державним нотаріусом останній було видано свідоцтво право на спадщину 1/4 частки майна ОСОБА_9 Зазначала, що вона доглядала за батьком з червня 2007 року, оскільки він внаслідок хвороби потребував стороннього догляду. Вона звільнилась з роботи та вимушена була переїхати до будинку батька для догляду за ним та утриманням.

ОСОБА_8 на протязі останніх 8 років життя перебував на обліку у психоневрологічному диспансері та страждав на часткове слабоумство.

У 2010 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я вона передала обов'язки по догляду за хворим батьком старшій сестрі ОСОБА_5, яка здійснювала догляд за батьком близько двох місяців. 30 червня 2010 року ОСОБА_5 відмовилася за ним доглядати, переїхала до м. Одеса та оформила батька до державного пансіонату ветеранів праці, у якому він знаходився на повному державному утриманні з неналежними умовами проживання. Вказувала, що вона звернулася до суду та намагалася отримати опіку над батьком, однак у зв'язку з тривалим розглядом судом її заяви вона звернулась до суду із клопотання про залишення заяви без розгляду. Батько мав ощадну книжку на суму заощаджень близько 60 тис. грн, отримував пенсію військовослужбовця близько 4 тис. грн на місяць. На думку позивача, зазначені грошові кошті без законних підстав привласнили собі керівництво пансіонату та її старша сестра ОСОБА_5 Вважала, що діями відповідача ОСОБА_5 порушено положення Конституції України та норми СК України.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати незаконними дії відповідачів щодо поміщення

ОСОБА_9 до психітаричного закладу; встановити факт ухилення спадкоємця ОСОБА_5 від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_8 та усунути ОСОБА_5 від права на обов'язкову частину спадкоємства; скасувати свідоцтво про право на спадщину після смерті їх батька

ОСОБА_8, видане на ім'я ОСОБА_5

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що позивач не довела умислу ОСОБА_5 на залишення ОСОБА_8 у безпорадному стані, оскільки саме вона була ініціатором поміщення батька до Харківського геріатричного пансіонату ветеранів праці Харківської обласної ради, в якому йому було забезпечено належний догляд. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, визначених законом, для усунення ОСОБА_5 від спадкування за законом після смерті батька, а тому відсутні підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я

ОСОБА_5 Посилання ОСОБА_4 на те, що поміщення до зазначеного закладу та утримання у ньому її батька є незаконним не підтверджено належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_8 був поміщений до Харківського геріатричного пансіонату ветеранів праці Харківської обласної ради без її заяви про те, що вона відмовляється здійснювати за ним догляд у домашніх умовах. Вона та її сестра ОСОБА_5 зобов'язані були здійснювати належний догляд за своїм непрацездатним батьком, який знаходився у безпорадному стані. Дії відповідачів вважає незаконними.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу комунальна установа Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної радипросить залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження незаконного поміщення ОСОБА_8 до пансіонату, а також доказів на підтвердження неналежних умов утримання ОСОБА_8 у зазначеній установі. Заява про прийняття на постійне проживання до будинку-інтернату підписана ОСОБА_8 власноручно, у судовому порядку ОСОБА_8 обмежено дієздатним чи недієздатним не визнавався.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

У липні 2018 року справу передано судді-доповідачу.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ураховуючи те, що триває стадія попереднього розгляду, під час якої судове засідання не проводиться, підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, який був батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до копії заповіту від 02 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О. В. і зареєстрованого у реєстрі за № 757, ОСОБА_8 заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 73).

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки спадкового майна.

06 серпня 2015 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку майна ОСОБА_8 на підставі статті 1241 ЦК України.

15 червня 2010 року ОСОБА_8 був направлений на повне державне утримання до комунальної установи Харківський геріатричного пансіонату ветеранів праці Харківської обласної ради, у якому перебував з 30 червня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (день смерті).

ОСОБА_8 було прийнято на державне утримання до комунальної установи Харківського геріатричного пансіонату ветеранів праці Харківської обласної ради відповідно до путівки, виданої Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 15 червня

2010 року № 228 (т. 2, а. с. 263).

Комунальна установа Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради створена відповідно до Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку, інвалідів та дітей, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2001 року № 549 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 3.1 Положення до будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, інваліди першої і другої груп, старші за 18 років, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування в будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов`язаних їх утримувати за законом.

За змістом пункту 3.2 Положення на позачергове влаштування мають право ветерани війни та особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до І, ІІ, ІІІ категорій згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 3.4 Положення до пансіонату можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов`язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього робити.

Пунктом 3.8 Положення передбачено, що приймання до будинку-інтернату здійснюється за путівкою відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захист населення Севастопольської міської держадміністрації, виданою на підставі, у тому числі особистої заяви громадянина похилого віку чи інваліда про його прийняття до будинку-інтернату.

Заява про прийняття на постійне проживання у будинок-інтернат написана ОСОБА_8 власноручно (т. 2, а. с. 262).

У липні 2013 році ОСОБА_8 написав заяву про перерахування 75% його пенсії на рахунок пансіонату (т. 2, а. с. 27).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п'ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосувавши положення

статті 1224 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не доведено факт ухилення

ОСОБА_5 від надання спадкодавцеві допомоги, потребу спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_5, яка є пенсіонером за віком з 2002 року, отже непрацездатною особою, при наявності ще однієї дочки, на користь якої спадкодавцем було складено заповіт, що в силу статей 10, 60 ЦПК України, 2004 року, є її процесуальним обов'язком. Суди встановили, що на підставі власноручно підписаної заяви спадкодавець був поміщений до комунального закладу, у якому він перебував майже чотири роки і був забезпечений стороннім доглядом, обслуговуванням та медичної допомогою.

Посилання касаційної скарги на неправомірність поміщення спадкодавця до комунального закладу Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради у зв'язку з відсутністю заяви позивача про відмову утримувати батька вдома є необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 3.21 Положення відрахування підопічного з будинку-інтернату здійснюється згідно з наказом по установі, у тому числі за особистою заявою підопічного і на підставі довідки про наявність у нього житлової площі або письмової згоди родичів про можливість утримувати і забезпечувати їх догляд. Позивач не була позбавлена можливості у будь-який час забрати батька із вказаної установи та здійснювати за ним відповідний догляд, однак таких дій не вчинила.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта