ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2610/19 Справа № 209/1492/18 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі"

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" про захист прав споживача, зобов'язання здійснення перерахунку заборгованості за теплопостачання, списання заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності та ненадання послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП КМР "Тепломережі" про захист прав споживача, зобов'язання здійснення перерахунку заборгованості за теплопостачання, списання заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності та ненадання послуг.

Позовна заява мотивована тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про приватизацію житла, виданим 24.12.1997 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому. У її квартирі зареєстроване постійне місце проживання членів її родини: сина ОСОБА_2, дочки ОСОБА_3, онука ОСОБА_4 За узгодженням з іншими співвласниками вона є уповноваженою особою по оплаті житлово-комунальних послуг. Комунальні послуги по централізованому теплопостачанню їй надає КП КМР "Тепломережі". З 2003 року до початку квітня 2013 року послуги теплопостачання з боку відповідача взагалі не надавалися через те, що в під'їзді будинку, у якому перебуває її квартира, були повністю забиті стояки й потребував ремонту будинкова система теплопостачання. Однак увесь цей час, незважаючи на систематичне невиконання своїх обов'язків по наданню послуг теплопостачання, відповідач регулярно нараховував їй заборгованість за ці послуги, у результаті чого станом на 01.05.2017 року на її особовому рахунку НОМЕР_1 була неправомірно нарахована заборгованість у розмірі 17 453,06 грн. На початку грудня 2015 року вона звернулася в Управління соціального захисту населення Заводського району м. Кам'янського із проханням про нарахування їй субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Наприкінці лютого 2017 року при одержанні чергової роздруківки на оплату комунальних послуг їй стало відомо про те, що в роздруківці відсутня відповідна сума житлової субсидії. Коли вона звернулася до Управління соціального захисту населення Заводського району м. Кам'янського, їй повідомили про те, що нарахування субсидії їй було припинено на підставі листа відповідача, однак відмовлено в отриманні цього листа або його копії. Листом управління соціального захисту населення її було повідомлено про припинення надання субсидії з 01.12.2016 року, у зв'язку із несплатою послуг.

27 лютого 2017 року вона уклала з відповідачем договір про надання послуг по централізованому опаленню й постачання гарячої води. До 27.02.2017 року між нею та відповідачем ніколи письмовий договір про надання послуг по централізованому опаленню не укладався. 27.02.2017 року на вимогу представника відповідача, у якого вона була на прийомі із приводу призначення субсидії, вона була змушена підписати договір № 1771 про погашення боргу за поставку теплової енергії, оскільки представник відповідача в категоричній формі зазначив, що у випадку її відмови він не дасть дозволу управлінню соціального захисту населення на продовження житлової субсидії на новий період - опалювальний сезон 2016-2017рр. 15.05.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про надання письмової інформації про заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання.

На її запит про надання письмової інформації щодо заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання від 15.05.2017 року, відповідач своїм листом від 22.05.2017 року, вих. № 3-654 було повідомлено, що на 01.10.2016 року по її особовому рахунку є борг у сумі 13 380,00 грн., з жовтня 2016 року надана субсидія, обов'язкова частка сплати складала 302,15 грн. У зв'язку з несплатою частки з грудня субсидія припинена і відновлена за зверненням з лютого 2017 року. На 01.05.2017 року заборгованість складає 17453,06 грн.

27 червня 2017 року вона звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору № 1771 від 26.02.2017 року недійсним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.10.2017 року по справі № 209/1654/17 їй було відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Апеляційним судом Дніпропетровської області від 22.02.2018 року було скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.10.2017 року, а договір № 1771 від 26.02.2017 про погашення боргу за поставку теплової енергії, укладений між нею і відповідачем, був визнаний недійсним.

Згідно виписки із ОС НОМЕР_1 по розрахунках за послуги централізованого опалення заборгованість станом на 01.05.2017 року в розмірі 17 453,06 грн. розрахована з 01.12.2007 року, тобто фактично за 10 років.

За час, коли в її квартирі не було опалення та фактично відповідачем не надавалися послуги теплопостачання, тобто за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року, сума незаконно нарахованої заборгованості становить 7 893,50 грн. Крім цієї суми, за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року, обліковується сума заборгованості по оплаті послуг теплопостачання в розмірі 3 949,50 грн. (11 843.00 - 7 893,50 (грн.), де 11 843,00 грн. - сума заборгованості станом на 01.04.2015 року.

Таким чином, щодо стягнення заборгованості в розмірі 11 843,00 грн., яку відповідач нарахував за період з 01.12.2007 року по 01.04.2015 року, минув строк позовної давності, при цьому заборгованість в розмірі 7 893,50 грн. відповідачем нарахована за фактично не надані послуги теплопостачання, тобто незаконно.

Заборгованість за послуги теплопостачання, яку відповідач нарахував на її особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.12.2007 року по 01.04.2015 року в розмірі 11 843,00 грн., є безнадійною заборгованістю, тому що відносно її стягнення в судовому порядку минув строк позовної давності.

Факти та обставини того, що в її квартирі не було опалення та відповідачем фактично не надавалися послуги теплопостачання за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року, а тому сума нарахованої за цей період заборгованості в розмірі 7 893,50 грн. є незаконною.

За період з 01.12.2007 року по 01.04.2013 року послуги теплопостачання їй не надавалися, а тому заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року в розмірі 7 893,50 грн. була нарахована неправомірно. Причому, систематична відсутність теплопостачання протягом цих майже 6 років мала місце не тільки в її квартирі, але й в інших квартирах її будинку, які мають один стояк центрального опалення. Крім того, ці обставини та факти щодо відсутності опалення у її квартирі (у її домі) за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року вже були предметом дослідження у судовому процесі у справі № 209/1654/17 в Апеляційному суді Дніпропетровської області.

Вважала, що заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання з 01.12.2007 року до 01.04.2015 рік в розмірі 11 843,00 грн. знаходиться за межами строку позовної давності, згідно з п.п.«а» п.п.14.1.11 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та ст. 257 ЦК України ця заборгованість має бути визнана судом безнадійною.

З урахуванням періоду з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року, коли відповідач не надавав їй послуги теплопостачання, але неправомірно нарахував заборгованість у сумі 7 893,50 грн., з її особового рахунку також має бути списана заборгованість в сумі 3 949,50 грн. (11 843,00 - 7 893,50), яка була нарахована за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року, тобто яка знаходиться поза межами строку позовної давності. Відповідач не бажає добровільно списати безнадійну заборгованість із її особового рахунка. Із цих причин їй систематично відмовляють у призначенні житлової субсидії по оплаті послуг теплопостачання, що грубо порушує її майнові права й законні інтереси. Тому вона змушена звернутися в суд за захистом своїх майнових прав і законних інтересів. До теперішнього часу відповідач до суду з заявами про стягнення заборгованості з позивача не звертався, але відповідачу відомо про наявність заборгованості за послуги теплопостачання. Жодних поважних причин пропущення строку позовної давності у відповідача немає, тому сума боргу за надані послуги теплопостачання у вказаний період в розмірі 3 949,50 року знаходиться поза межами строку позовної давності, оскільки є безнадійною та підлягає списанню з її особового рахунку НОМЕР_1.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: зобов'язати відповідача здійснити їй по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 перерахунок заборгованості за теплопостачання та списати заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року в розмірі 7 893,50 грн. в зв'язку з тим, що послуги теплопостачання не надавалися; визнати заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року в сумі 3 949,50 грн., як безнадійну в зв'язку зі спливом строку позовної давності; зобов'язати відповідача здійснити їй по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 перерахунок заборгованості за теплопостачання та списати заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року в сумі 3 949,50 грн. як безнадійну в зв'язку зі спливом строку позовної давності; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.10.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано КП КМР "Тепломережі" здійснити ОСОБА_1 по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 перерахунок заборгованості за послуги теплопостачання та списати заборгованість за послуги теплопостачання ОСОБА_1 за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року в розмірі 7 893,50 грн., в зв'язку з тим, що послуги теплопостачання не надавалися.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року в сумі 3 949,50 грн., як безнадійної в зв'язку зі спливом строку позовної давності, а також зобов'язання КП КМР "Тепломережі" здійснити перерахунок заборгованості та списати заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02.04.2013 року по 01.04.2015 року в сумі 3 949,50 грн. як безнадійну в зв'язку зі спливом строку позовної давності - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі КП КМР "Тепломережі", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок заборгованості за послуги теплопостачання та списати заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року в розмірі 7 893,50 грн., в зв'язку з тим, що послуги теплопостачання не надавалися та ухвалити нове, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1, якій належить 1/5 частка квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.03.2008 року. У зазначеній квартирі вона зареєстрована з 05.12.1986 року та постійно там проживає, що підтверджується копією паспорту.

Квартира знаходиться у п'ятиповерховому житловому будинку, який приєднано до мережі централізованого теплопостачання та позивачка є споживачем цих послуг.

Крім того, у вказаній квартирі зареєстроване постійне місце проживання членів її родини: сина ОСОБА_2, дочки ОСОБА_3, онука ОСОБА_4

Встановлено, що ОСОБА_1 є уповноваженою та відповідальною особою по оплаті житлово-комунальних послуг по централізованому теплопостачанню квартири, які надає КП КМР "Тепломережі", яке є правонаступником КП "Дніпродзержинськтепломережа", з 2007 року за особовим рахунком НОМЕР_1.

27 лютого 2017 року ОСОБА_1 уклала з відповідачем КП КМР "Тепломережі" договір про надання послуг по централізованому опаленню й постачанню гарячою водою.

За період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року у позивачки наявна заборгованість по оплаті послуг теплопостачання у розмірі 7893,50 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_1. Дана заборгованість виникла у зв'язку з тим, що послуги з опалення житлового приміщення надавалися не належним чином, тому позивачка відмовилася їх оплачувати, бо вважає, що фактично опалення не здійснювалося.

Позивачка та мешканці будинку АДРЕСА_1 протягом 2007-2013 років багаторазово зверталися до ВАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" (ДДТЕЦ), депутатів виконавчого комітету міської ради, КП "Дніпродзержинськтепломережа", правонаступником якого є КП КМР "Тепломережі", щодо відсутності у їх будинку теплопостачання, температура повітря в приміщенні є значно нижчою аніж повинна бути, відповідно до встановлених стандартів, у зв'язку чим просили направити представника організації для фіксації даних порушень та їх усунення, що підтверджується копією колективного звернення від 10.12.2009 року, копією листа відповідача на ім'я депутата Заводської райради Нестеренко від 25.12.2009 року, копією листа відповідача на ім'я ОСОБА_5 від 28.12.2012 року, копією листа заступника міського голови м. Кам'янське Остапенко М.В. від 20.10.2010 року, копією заяви голові Заводської райради від 20.03.2008 року, копією заяви начальнику ЦВС ОАО "ДДТЄЦ" від 20.03.2008 року, копією заяви начальнику ЦВС ОАО "ДДТЄЦ" від 19.03.2007 року, копією заяви від 20.11.2012 року, копією заяви від 21.12.2011 року, копією заяви від 26.11.2010 року, копією заяви від 19.02.2010 року, копією заяви від 10.11.2009 року, копією заяви від 12.12.2008 року, копією заяви від 12.03.2008 року, копією заяви від 02.04.2007 року, копією заяви від 02.04.2013 року.

Актами обстеження внутрішньодомової системи опалення, проведених комісією у складі представника Виконавчого комітету Заводської районної ради, начальника та інспектора КП "Дніпродзержинськтепломережа" від 21.03.2007 року, 04.11.2010 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, стояки не працюють, відсутнє центральне опалення, фактична температура в квартирі при замірах складала до 100 С.

На початку грудня 2015 року позивачка звернулася в Управління соціального захисту населення Заводського району м. Кам'янського із проханням про нарахування їй субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно розрахунку субсидії за ЖКП позивачці була призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний сезон із грудня 2015 року по листопад 2016 року включно щомісяця в сумі 1 803,15 грн., що підтверджується копією розрахунку субсидії за ЖКХ (до заяви № 042998), копією повідомлення про надання субсидії № 042998.

27 лютого 2017 року між КП КМР "Тепломережі" та ОСОБА_1 укладено договір № 1771 про погашення боргу за постачання теплової енергії, предметом якого є розстрочка у погашенні заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за період з 01.10.2010 року по 01.02.2017 року в сумі 15 971,88 грн. Згідно п.2.2. Договору КП КМР "Тепломережі" надає розстрочку для погашення заборгованості з 01.03.2017 року по 01.03.2019 року, щомісячний платіж складає 665,49 грн.

Листом КП КМР "Тепломережі" від 23.05.2017 року, вих. № С-654 позивачці надано відповідь про те, що на 01.10.2016 року по її особовому рахунку є борг у сумі 13 380,00 грн., з жовтня 2016 р. надана субсидія, обов'язкова частка сплати складала 302,15 грн. У зв'язку з несплатою частки з грудня субсидія припинена з 01.12.2016 року і відновлена за зверненням з лютого 2017 року. На 01.05.2017 року заборгованість складає 17 453,06 грн.

Також встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.10.2017 року по справі № 209/1654/17 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до КП КМР "Тепломережі" про визнання договору № 1771 про погашення боргу за поставку теплової енергії від 26.02.2017 недійсним. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.10.2017 року скасовано, визнано недійсним договір № 1771 від 26.02.2017 про погашення боргу за поставку теплової енергії, укладений між ОСОБА_1 та КП КМР "Тепломережі". Постанова набрала законної сили 22.02.2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що позивачку необхідно звільнити від сплати заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.12.2007 року по 02.04.2013 року, оскільки в зазначений період послуги теплопостачання вона не отримувала. Ненадання послуг з теплопостачання до квартири позивачки було зафіксовано у встановленому законом порядку. До того ж, у своїх відповідях на заяви позивачки щодо відсутності теплопостачання в її квартирі, відповідач підтвердив низьку температуру повітря та наявність холодних стояків у квартирі.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини з надання комунальних послуг з теплопостачання до жилого приміщення, де мешкає позивачка ОСОБА_1 за період з 2007 по 2015р.р., дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 525 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить зобов'язати відповідача усунути порушення прав споживача комунальних послуг шляхом перерахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, списання заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності та ненадання послуг.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається законом, який регулює відповідні цивільні правовідносини.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст позовної заяви, колегія приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту - заявлення позову про усунення порушення прав споживача шляхом «перерахунку» та «списання» неправомірно нарахованої заборгованості за послуги з централізованого опалення є неналежним, не передбачений чинним законодавством, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиту теплову енергію не встановлює для позивача будь-яких обов'язків.

Колегія суддів вважає помилковим посилання позивачки на обов'язок відповідача списати заборгованість, що перебуває на її особовому рахунку, оскільки жодної норми законодавства, яка б передбачала обов'язок КП КМР "Тепломережі" списувати заборгованість поза межами строку позовної давності та з підстав того, що послуги теплопостачання не надавалися не існує.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством не передбачено списання заборгованості, яка виникла поза межами строку позовної давності та з підстав того, що послуги теплопостачання не надавалися.

Позивачем у позові не зазначено, які саме її права, як споживача, порушені відповідачем.

Колегія суддів вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати - заборгованості за спожите теплопостачання. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за використане, поставлене тепло, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначала позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до неї позову про стягнення суми. Однак, таких вимог до неї не заявлено.

Тобто, колегія суддів виходить з того, що фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

При розгляді даної справи апеляційний суд застосовує положення ч.4 ст. 367 ЦПК України, де передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного вище, апеляційним судом встановлено, що частково задовольняючи позов місцевий суд не звернув увагу на обрання позивачем неналежного способу захисту, що свідчить про порушення вимог ст. 16 ЦК України, тобто наявне неправильне застосування норм матеріального права.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року - скасувати та постановити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" про захист прав споживача, зобов'язання здійснення перерахунку заборгованості за теплопостачання, списання заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності та ненадання послуг - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко