РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/4240/17

Провадження № 22-ц/4815/269/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кушнір О.Г.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 22.11.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю представників сторін: адвокат Чайковський О. В., адвокат Янчук В.В., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути на його користь з ОСОБА_5 155769,20 грн. матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження його автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді з урахуванням втрати товарної вартості, а також 1616,70 грн. судового збору та 2400 грн. витрат на проведення експертного дослідження визначення матеріального збитку та 3500 грн. оплати за проведення автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 59330,33 грн. У решті вимог позивачу відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що у правовідносинах сторін, які випливають із встановлених обставин, позивач ОСОБА_6 не є потерпілим і нею не завдана шкода його майну.

Вказує на те, що відповідно до звіту №14 складеному 29 грудня 2014 року ПП "Експерт-Сервіс-Альфа" вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, в сумі 102100,42 грн. з ПДВ становила витрати, які позивач мусив зробити (в майбутньому) для відновлення свого порушеного права. Однак, на момент подання позову змінились фактичні обставини, після отримання страхового відшкодування, пошкоджений автомобіль було відремонтовано та відчужено на користь третіх осіб, що встановлено судом на підставі показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

За таких обставин, вважає потерпілий втратив право на відшкодування витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, оскільки такі витрати ним уже були зроблені, а автомобіль - відремонтований і відчужений. У позивача могло виникнути право просити суд стягнути різницю між здійсненими витратами по відновленню автомобіля та отриманим страховим відшкодуванням, за умови, якщо реальні збитки (фактична вартість відновлювального ремонту) перевищили страхову виплату. Проте доказів, які б підтверджували розмір здійснених витрат на ремонт автомобіля, позивачем не надано.

Також вказує на те, що жодних доказів здійснення (понесення) витрат по ремонту автомобіля у розмірі більшому, ніж отримана страхова виплата, позивачем суду не надано.

За наведеного, просила рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13.11.2018 скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

У поданій ОСОБА_6 апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме відмови в частині стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 96 438,87 грн., а також стягнення судового збору в розмірі 10002,12 грн., витрат на проведення експертного дослідження, щодо визначення матеріального збитку в сумі 2400 грн та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3500 грн. незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права й неповного дослідження судом першої інстанції наявних у матеріалах справи доказів.

Вказує, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд визначаючи розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, що підлягає до стягнення з відповідача, взяв до уваги загальний розмір матеріального збитку у розмірі 109330,33 грн., а не розмір матеріального збитку, що зазначений у висновку №41/02 судової автотоварознавчої експертизи й становить 110771,65 грн.

Зважаючи на викладене, вважає, що при ухвалення оскаржуваного рішення судом не було в повній мірі досліджено всіх обставин справи, щодо розміру матеріального збитку, завданого відповідачем внаслідок ДТП, тим самим грубо порушено приписи ст. 1192 ЦК України.

Крім того, вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення, не було взято до уваги розміру всіх понесених ОСОБА_6 витрат при розгляді даної справи, а саме: витрат щодо виготовлення звіту №645 про оцінку автомобіля у розмірі 2400 грн. та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизу розмірі 3500 грн.

За наведених підстав, просив рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13.11.2018 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, змінити дане рішення в частині задоволення позовних вимог, у відповідності до якого задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 155 769,20 грн. матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу при ДТП та 1616.70 грн. сплаченого судового збору і витрати на проведення експертного дослідження щодо визначення матеріального збитку в розмірі 2400 грн. та 3500 грн. оплата за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Відзиви на подані сторонами апеляційні скарги у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надходили.

Представник ОСОБА_5 адвокат Чайковський О. В. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Представники ОСОБА_6 адвокат Янчук В.В. та ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 задовольнити.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини проведення відновлювальних робіт автомобіля марки "SUBARU OUTBACK" позивачем, який володів цим майном на підставі усного договору-доручення, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, вказаний автомобіль у 2015 року власником відчужений на користь третіх осіб, що не спростовано позивачем, а тому, позовні вимоги щодо стягнення на його користь з винної особи різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 59330,33 грн. (109330,33-50000) є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст. 22,1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 цього Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов'язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 19 грудня 2014 року о 17 годині 55 хвилин по вул. Коперника у м. Здолбунів Рівненської області (170км+780м автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів) з вини водія ОСОБА_5, яка керувала автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO 108 CDI, VIN- VSA НОМЕР_2» з номерними знаками «НОМЕР_3» сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений автомобіль марки «SUBARU OUTBACK» з номерними знаками «НОМЕР_4», який належить ОСОБА_9 та яким на підставі усного договору-доручення здійснював керування ОСОБА_6.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 січня 2015 року, що набрала законної сили, ОСОБА_5 визнана винуватою у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно полісу №АІ/1204329 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 30 жовтня 2014 року між володільцем автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 108 CDI» з номерними знаками «НОМЕР_3» ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зі строком дії до 30 жовтня 2015 року, страхову суму за шкоду, заподіяну майну, визначено у розмірі 50000 грн., франшизи - 0. (а.с.5).

Зі звіту №124 від 29 грудня 2014 року, проведеного за замовленням ПрАТ «УПСК» оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ОСОБА_10 вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «SUBARU OUTBACK» з номерними знаками «НОМЕР_4» в результаті його пошкодження при ДТП, складає з ПДВ 102100,42 грн., тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля є меншою за ринкову його вартість на момент пошкодження (311037,10 грн.). Втрата товарної вартості не нараховувалася за умовою ПрАТ «УПСК».

Платіжним дорученням №101 від 26 січня 2015 року страховою компанією власнику автомобіля марки «SUBARU OUTBACK» ОСОБА_9 виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн.(а.с.55).

Зі звіту №645Е від 06 листопада 2017 року, проведеного за замовленням володільця автомобіля марки «SUBARU OUTBACK» ОСОБА_6 оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ОСОБА_10, вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові вказаного транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП станом на 23 грудня 2014 року, складає 109330,33 грн., який складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 102100,42 грн. з ПДВ та величини втрати товарної вартості в сім 7229,91 грн., розрахованої відповідно до п.8.6.3 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Міністерством юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (а.с.9-20).

Згідно з висновку №41/02 судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки "SUBARU OUTBACK", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, що відбулось 19.12.2014, в цінах станом на момент ДТП, становить 110 771,65 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного автомобіля, внаслідок ДТП, що відбулось 19.12.2014 на момент звернення до суду (28.11.2017) становить 205 769,20 грн. (а.с.128-153).

На виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного суду від 24.01.2019, ТСЦ МВС в Рівненській області №5641, на адресу суду було направлено повідомлення №31/17/5641-292 від 05.02.2019, з якого слідує, що станом на 02.02.2019 в період з 19 грудня і по даний час в Національній автоматизованій системі НАІС відбулося 2 операції по транспортному засобу "SUBARU OUTBACK", №кузова НОМЕР_5, а саме: 17.03.2015 "Зняття з обліку для реалізації", власник ОСОБА_9 та 31.03.2015 "Вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації", власник ОСОБА_11

Як слідує з аналізу роз'яснень даних в п.13 Постанови ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року та ст. 386, 395, 396 ЦК України, володілець може право вимагати відшкодування шкоди завданої майну якщо він є таким, тобто має речове право на чуже майно.

На момент звернення ОСОБА_6 до суду з позовом в даній справі - 28.11.2017 року, ОСОБА_9 не була власником пошкодженого автомобіля, а ОСОБА_6 вже не міг бути його володільцем, оскільки право володіння не може існувати, здійснюватись та захищатись окремо від права власності від якого воно є похідним і яке вже припинилось 31.03.2015 року. Тобто, у ОСОБА_6 в даному спорі відсутня правова підстава для вимоги.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_9, як власник пошкодженого авто самостійно розпочала захищати своє право на відшкодування шкоди та 26 січня 2015 року отримала страхове відшкодування від страхової компанії в розмірі 50000 грн. Доказів діяти в її інтересах ОСОБА_6 не подано в справу. Самостійного права на відшкодування частини шкоди ОСОБА_6 не довів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з цим, безпідставними є вимоги позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 155 769,20 грн.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в позові про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, не підлягає до задоволення і вимоги позивача про стягнення витрат щодо виготовлення звіту №645 про оцінку автомобіля "Subaru Outback", реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного 06.11.2017 у розмірі 2400 грн. та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500 грн.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до задоволення, натомість в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 слід відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в сумі 1617,31 (665,61+951,70) грн. та при подачі апеляційної скарги в сумі 2426 грн. відноситься на його рахунок, а судовий збір сплачений ОСОБА_5 при подачі апеляційної скарги в сумі 960 грн. підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків