ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 640/17297/15-ц

Провадження № 22-ц/818/440/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

представник ОСОБА_1,

відповідачі:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представник ОСОБА_6,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7,

Восьма Харківська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/17297/15-ц за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Восьма Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Харківської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, Восьма Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року, ухвалене суддею Божко В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Восьма харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, договорів купівлі-продажу та дарування.

В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Харківського районного суду від 31 липня 2014 року встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_8 однією сім'єю з осені 2006 року до 04 грудня 2012 року. ОСОБА_8 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1. 04 грудня 2012 року ОСОБА_8 помер. 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3, як племінник померлого, звернувся до Восьмої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому відмовився від спадкування та не заперечував проти прийняття спадщини ОСОБА_2 На підставі рішення Харківського районного суду від 31 липня 2014 року Восьма харківська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом 04 листопада 2014 року № 575 спадкоємцю ОСОБА_8 - ОСОБА_2, який у подальшому зареєстрував право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу продав квартиру ОСОБА_4, а ОСОБА_4 згідно з договором дарування того ж дня подарував квартиру ОСОБА_5 Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року за апеляційною скаргою Харківської міської ради рішення Харківського районного суду від 31 липня 2014 року скасовано, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, є відумерлою, тому повинна належати територіальній громаді м. Харкова на підставі статті 1277 ЦК України.

З урахуванням уточнень просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 листопада 2014 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсними договір купівлі- продажу квартири, укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, та договір дарування, укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, Восьма Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він не був зареєстрований за адресою спадкодавця ОСОБА_8, але фактично постійно мешкав з ним однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_2 з 2006 року до 04 грудня 2012 року, дня його смерті. Він сплачував від імені власника комунальні послуги, квитанції підписував власноруч. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, опікувалися один одним. Після смерті ОСОБА_8 він поховав його за власний рахунок. У ОСОБА_8 близьких родичів не було, був лише двоюрідний племінник - ОСОБА_3, який є спадкоємцем п'ятої черги і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому відмовився від неї на його користь.

З урахування уточнень просив: встановити факт проживання однією сім'єю його та ОСОБА_8, який помер 04 грудня 2012 року, з осені 2006 року до 04 грудня 2012 року; визнати його спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року у задоволенні позову Харківської міської ради відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_8 однією сім'єю з осені 2006 року до 04 грудня 2012 року.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову Харківської міської ради та частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 листопада 2014 року ОСОБА_2, є дійсним, оскільки він мав право на спадкування на підставі чинного на той час рішення Харківського районного суду від 31 липня 2014 року, що набрало законної сили. При цьому Харківська міська рада не надала суду доказів та не довела, що внаслідок укладання оспорюваних правочинів було порушено її права чи інтереси. Разом з тим ОСОБА_2 доведено факт проживання однією сімєю з ОСОБА_8 не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, що відповідно до статті 1264 ЦК України передбачає право на спадкування у четверту чергу і не потребує окремого визнання особи спадкоємцем четвертої черги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення їх позову і відмову в зустрічному позові ОСОБА_2

Апеляційна скарга Харківської міської ради мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом не застосовано норми матеріального права, які повинні бути застосовані. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року рішення Харківського районного суду від 31 липня 2014 року скасовано, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 залишено без розгляду. Правовим наслідком скасування в апеляційному порядку рішення Харківського районного суду є відсутність належного підтвердження факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_8, з яким стаття 1264 ЦК України пов'язує виникнення права на спадкування та, виходячи з якого, нотаріусом здійснювалась видача спірного свідоцтва про право на спадщину.

Незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру вказує на невідповідність укладеного ним у подальшому з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу вимогам частини першої статті 658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику. При цьому спірним договором купівлі-продажу порушуються інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру вказує на невідповідність укладеного у подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору дарування вимогам частини другої статті 718 ЦК України, якою передбачено, що дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 були зареєстровані за різними адресами та не могли проживати однією сімєю у розумінні статті 3 СК України, а підтримання інших особистих відносин між ними не породжує право ОСОБА_2 на майно спадкодавця.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року належала квартира АДРЕСА_3.

04 грудня 2012 року ОСОБА_8 помер.

Рішенням Харківського районного суду від 31 липня 2014 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_8К разом із з ОСОБА_2 з осені 2006 року до 04 грудня 2012 року.

04 листопада 2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8

За договором купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 продав спірну квартиру ОСОБА_4

За договором дарування від 23 грудня 2014 року ОСОБА_4 подарував квартиру ОСОБА_5

Відповідно до положень ст.1216, 1217, 1218, 1258, 1264, 1301 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно розяснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, є підставою для одержання документів, які видають відповідні органи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року за апеляційною скаргою Харківської міської ради рішення Харківського районного суду від 31 липня 2014 року, на підставі якого ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 листопада 2014 року № 575 скасовано, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Враховуючи те, що рішення на підставі якого ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину, було скасовано, свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

Висновки суду, що ОСОБА_2 мав право на спадкування, оскільки рішення суду від 31 липня 2014 року на час видачі свідоцтва про право на спадщину було чинним безпідставне.

Суд першої інстанції не врахував, що з скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, а також такі властивості чинного рішення суду, як преюдиційність, виконуваність та загальнообов'язковість, тому після скасування 31 березня 2015 року рішення суду від 31 липня 2014 року, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_8 залишено без розгляду, він втратив право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом з моменту ухвалення скасованого рішення, тобто з 31 липня 2014 року.

Як свідчать матеріали справи свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 отримав 04 листопада 2014 року.

Що стосується позовних вимог Харківської міської ради про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири, укладеного 23 грудня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та договору дарування, укладеного 23 грудня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спірними договорами порушуються інтереси територіальної громади в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого вказаною статтею порядку визнання спадщини відумерлою.

Таким чином висновки суду, що Харківської міською радою не доведено, що внаслідок оспорюваних правочинів були порушені їх права чи інтереси безпідставні.

Згідно розяснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верхховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 втратив право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом з 31 липня 2014 року, тому договори купівлі-продажу та дарування також підлягають визнанню недійсними.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2, то колегія виходить з наступного.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу).

Судом встановлено, що з 14 вересня 1977 року по 02 січня 2013 року ОСОБА_8, який помер 04 грудня 2012 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1; на час смерті був зареєстрований один, що підтверджується відповіддю КП «Жилкомсервіс» від 05 березня 2014 року.

Як вбачається із паспортних даних ОСОБА_2, з 14 жовтня 2002 року та по теперішній час він зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно розяснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Як вбачається із відмітки у паспорті ОСОБА_2, 20 липня 2001 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_9; шлюб у встановленому законом порядку не припинений, що підтвердив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2

Надані ОСОБА_2 ксерокопії квитанцій про сплату комунальних послуг за квартиру, а також фотокартки, не є беззаперечними доказами факту сумісного проживання з ОСОБА_8 на час смерті.

За таких обставин колегія не вбачається підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування викладеного рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову Харківської міської ради та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

Згідно ч.1, п.1 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як свідчать матеріали справи Харківською міською радою було сплачено судовий збір на загальну суму 16850,28грн.: за подання позовної заяви 1218грн. (а.с.2, т.І), заяви про забезпечення позову 609грн. (а.с.35, т.І), уточненої позовної заяви (збільшення позовних вимог) 2436грн. (а.с.59, т.І), апеляційної скарги на рішення суду 4625,72грн. (а.с.28, т.ІІ) та 606,32грн. (а.с.36, т.ІІ), апеляційної скарги на ухвалу суду 1600грн. (а.с.113, т.ІІ), касаційної скарги 5755,24грн.(а.с.171, т.ІІ).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Восьма Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 листопада 2014 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8; реєстровий номер №575.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим №3275.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 23 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим №3279.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, Восьма Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код №) на користь Харківської міської ради (місце знаходження: майдан Конституції, буд.7, ) судовий збір в розмірі 16850,28грн. (шістнадцять тисяч вісімсот пятдесят гривень 28коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 01 березня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_10