Справа № 482/2226/18
Номер провадження 2/482/244/2019

28 лютого 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання Мозгової В.В., позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул.. Затишна, 13, власником ѕ частки якого є позивач та зняття з реєстраційного обліку.
На обґрунтування позову, вказала, що відповідач, який є її колишнім чоловіком, має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте з 2011 року, тобто понад один рік в цьому будинку не проживає та ним не користується.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просив про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В подальшому подала до суду заяву про продовження розгляду справи у її відсутність.
У судове засідання, призначене на 28.02.2019 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не зявився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 18 вересня 2018 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на «Сліпуха», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №159003, виданим Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 18.09.2018 року, у звязку із чим за клопотанням позивача її прізвище уточнено як ОСОБА_4.
Позивач ОСОБА_1 є власником ѕ частки житлового будинку за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Затишна, 13, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.11.2010 року за реєстровим № 1-2189, виданим державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори.
Відповідач ОСОБА_2, як член сімї позивача - чоловік, з 02.04.2007 року був зареєстрований за вказаною адресою.
Згідно акту обстеження від 06 вересня 2018 року, складеного головним інспектором КП «Правопорядок» в присутності сусідів, підтверджено, що за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Затишна, 13, ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає у звязку зі зміною місця проживання.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано.
Після розірвання шлюбу, а саме в грудні 2011 року, ОСОБА_2 забрав свої речі і виїхав звідти, припинивши користування та проживання у належному позивачу будинку, не знявшись з реєстраційного обліку.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 був чоловіком позивача, в будинку №13 по вул. Затишна в м. Нова Одеса не проживає з 2011 року. Забрав свої речі і виїхав з будинку, більше не приїжджав, вселитися після чого не намагався.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
Положеннями ст.. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з грудня 2011 року, тобто більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає встановленим.
Враховуючи той факт, що відповідач, місце проживання якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою не проживає більше 1 року без поважних причин, що є встановленим у судовому засіданні, він є особою, що втратила право користування цим будинком.
Що стосується позовної вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірному будинку є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є зайвою та задоволенню не підлягає.
Відповідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Затишна, 13.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_7