Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 311/1422/17

провадження № 61-40629св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В.С., Ігнатенка В.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», Запорізька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», Спеціальний майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Запорізької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» в особі начальника-Соловйова О. О.,

треті особи: Южненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до штрафмайданчика № 3 Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України (далі - ДП МВС України) «Інформ-Ресурси» в особі начальника Соловйова О. О. про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог мотивована тим, що він керуючи транспортним засобом - мікроавтобусом КІА РRЕGІО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , на підставі генерального доручення, виданого 01 грудня 2015 року в м. Южний Одеської області Біленьким О. І. та зареєстрованого приватним нотаріусом Дараган І. М., реєстраційний № НОМЕР_5 , серія НОМЕР_6 , 26 лютого 2016 року, о 15-30 хв., в м. Василівка Запорізької області, був зупинений інспектором Державної автомобільної інспекції (далі - ДАІ ) Піскуном Є. І . та його автомобіль було поставлено на штрафний майданчик № 3 ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в м. Василівка Запорізької області, згідно акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26 лютого 2016 року.

Як йому було пояснено в усній формі інспектором ДАІ Піскуном Є. І., підставою для затримання транспортного засобу була постанова про накладання арешту відділу Державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області.

Позивач зазначав, що він неодноразово звертався до керівництва цього управління ДАІ, проте у поверненні автомобіля було відмовлено.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі за № 316/378/16-ц, за ним було визнано право власності на мікроавтобус КІА РRЕGІО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2000, номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року, цей транспортний засіб було вилучено з опису та звільнено з-під арешту.

Постановою про зняття арешту Южненського міського відділу юстиції в Одеській області від 20 січня 2016 року, ВП №50928476, мікроавтобус КІА РRЕGІО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2000, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , було виключено з опису та звільнено з-під арешту.

Проте позивач не має можливості вільно користуватися та володіти належним йому транспортним засобом. Керівництво штрафного майданчика мотивує це тим, що він повинен сплатити кошти за послуги зберігання транспортного засобу на цьому майданчику. Жодних договорів зберігання транспортного засобу між ним та відповідачем не укладалося.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме - транспортним засобом: реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус КІА РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року) - шляхом зобов`язання штрафного майданчика № 3 ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в особі начальника Соловйова О. О. повернути йому цей транспортний засіб; зобов`язати спеціалізований майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Запорізької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в особі начальника-Соловйова О. О., повернути йому транспортний засіб: реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус КІА РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного позивача. При цьому, з урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права самостійно, без згоди позивача, виходити за межі заявлених позовних вимог. Отже, ухвалення судового рішення щодо співвідповідачів, до яких позивачем не пред`явлено позовні вимоги, яке може вплинути на їх права та інтереси, враховуючи небажання позивача уточнювати позов, є підставою для відмови у позові, що, у свою чергу, не позбавляє позивача права звернутися до суду повторно, пред`явивши позовні вимоги до належного відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року скасовано та прийнято постанову.

Позов задоволено частково.

Зобов`язано ДП МВС України «Інформ-Ресурси» повернути ОСОБА_1 транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус КІА РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року).

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що саме позивач за транспортування та зберігання вказаного транспортного засобу на спеціальному майданчику, не повинен справляти плату, оскільки, такі витрати компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС України та Міністерства юстиції України.

Водночас апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції, залучивши до ухвалення рішення до справи належного відповідача - юридичну особу - ДП МВС України «Інформ-Ресурси», помилково вважав, що задоволення позову до юридичної особи, а не до філіалу спеціалізованого майданчика зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Запорізької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до якого заявлено позов буде виходом суду за межі заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2017 року ДП МВС України «Інформ-Ресурси» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд фактично позбавив Південну міжрегіональну філію ДП МВС України «Інформ-Ресурси» законного права на отримання грошових коштів, а саме на відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу. Розмір плати за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках) розраховується у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року № 967/1218/869.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У вересні 2018 року ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надіслав відзив на касаційну скаргу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», у якому посилаючись на правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що транспортний засіб: мікроавтобус пасажирський реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року), належав - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

У Южненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №519/865/15-ц, виданого 19 лютого 2016 року Южним міським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 38 524,19 грн.

Під час проведення виконавчих дій, державними виконавцями було проведено опис та накладено арешт на все майно боржника - ОСОБА_2 , а також оголошено у розшук належний йому транспортний засіб: мікроавтобус пасажирський реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року).

26 лютого 2016 року, о 15 годині 30 хвилин, на 341 км автодороги Харків-Сімферопіль, у м. Василівка Запорізької області, інспектором взводу роти ДПС Піскуном Є. І. був зупинений транспортний засіб: реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року), який належав - ОСОБА_2 , під керуванням позивача - ОСОБА_1 , та поставлений на спеціальний майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Запорізької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в м. Василівка Запорізької області, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26 лютого 2016 року.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2016 року у справі № 316/378/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано дійсним та посвідченим договір купівлі-продажу автомобіля - реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року), укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на підставі якого, 22 серпня 2011 року була видана довіреність, посвідчена в реєстрі за № 1667 від 22 серпня 2001 року приватним нотаріусом Шабадаш Л. С. у м. Маріуполі Донецької області та визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль - реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року). Рішення суду набрало законної сили 24 травня 2016 року.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року у справі № 519/552/16-ц за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання відділу Державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області виключити майно з опису та звільнити з-під арешту, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 Виключено з опису та звільнено з-під арешту транспортний засіб: мікроавтобус пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року). Рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2016 року.

Постановою Южненського міського відділу юстиції в Одеській області про зняття арешту від 20 січня 2016 року № ВП № 50928476, мікроавтобус реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мікроавтобус KIA РRЕGІО; рік випуску 2000; номер кузову НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (видане РЕВ-9 при УДАІ МВС України в Одеській області 10 серпня 2010 року) виключено з опису та звільнено з-під арешту.

Також судами встановлено, що спірний транспортний засіб перебуває на спеціальному майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Запорізької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» та позивачеві не повернутий через відмову останнього сплатити вартість зберігання транспортного засобу.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення статті 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 зі змінами (далі - Порядок), визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення. Цим порядком перебачено й тимчасове затримання транспортного засобу у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 10 Порядку, транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання. Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до пункту 12 Порядку, повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Відповідно до пункту 13 Порядку, за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі. Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін`юсту.

Інструкцією про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), затвердженої наказом МВС України та Міністерства юстиції України 25 червня 2002 року № 607/56/5 зі змінами (далі - Інструкція), визначено порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Відповідно до підпункту 2.1 Інструкції, працівники органів внутрішніх справ у разі необхідності залучаються державними виконавцями для охорони громадського порядку до проведення виконавчих дій при виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб) у випадках, у тому числі: розшуку у виконавчому провадженні громадянина-боржника, дитини за ухвалою суду або транспортних засобів боржника за постановою державного виконавця.

Згідно з пунктом 3 Інструкції, у виконавчому провадженні розшук громадянина-боржника, дитини або транспортних засобів боржника здійснюється органами внутрішніх справ у порядку, встановленому чинним законодавством України. У разі їх виявлення органи внутрішніх справ у триденний термін з моменту виявлення повідомляють ініціатора розшуку про місце знаходження, а транспортні засоби боржника негайно затримують та доставляють на спеціальні майданчики чи стоянки тимчасового зберігання Державтоінспекції.

Підпунктом 4.8 Інструкції передбачено, що за час зберігання транспортного засобу боржника на спеціальних майданчиках чи стоянках посадова особа Державтоінспекції складає кошторис витрат і подає його до органу державної виконавчої служби, який ініціював затримання транспортного засобу. Орган державної виконавчої служби компенсує Державтоінспекції витрати на зберігання транспортного засобу боржника за рахунок коштів виконавчого провадження з подальшим віднесенням їх до витрат на проведення виконавчих дій.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про задоволення позову, з підстав, викладених у судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні, у межах якого було накладено арешт на спірний транспортний засіб, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

При цьому апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що безпідставним є неповернення спірного транспортного засобу позивачеві після його неодноразового звернення до відповідачів та такі дії відповідачів порушують його права як власника цього майна.

Апеляційний суд наголосив, що саме позивач за транспортування та зберігання вказаного транспортного засобу на спеціальному майданчику, не повинен справляти плату, оскільки такі витрати компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін`юсту.

Також апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що до участі у справі було правильно залучено у якості відповідача ДП МВС України «Інформ-Ресурси», яке і має нести відповідальність за повернення позивачеві його транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд фактично позбавив Південну міжрегіональну філію ДП МВС України «Інформ-Ресурси» законного права на отримання грошових коштів, а саме на відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу є необґрунтованими, адже підставами позову є усунення перешкод у користуванні власністю. Натомість відповідачі не позбавлені права звернутись з відповідним позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу.

Інші доводи наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ДП МВС України «Інформ-Ресурси» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко