П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 565/12/19

Провадження № 22-ц/4815/375/19

Ухвалу (повним текстом) постановлено

Кузнецовським міським судом у м. Вараш

Рівненської області 04.01.2019.

Головуючий у суді першої інстанції: Ковтунович М.І.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач 1: ОСОБА_3;

відповідач 2: ОСОБА_4;

представники учасників справи (в суді першої інстанції):

позивача: адвокат Дяденчук Анатолій Іванович;

відповідача: адвокат Солтис Василь Васильович;

за участі (в апеляційному суді): представника позивача - адвоката Дяденчука А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Солтиса Василя Васильовича на ухвалу Кузнецовського міського суду від 04 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

3 січня 2019 року в суд звернувся ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Дяденчука А.І. з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Мотивуючи позов, зазначалося про невиконання відповідачами позикових зобов'язань перед позикодавцем у розмірі 285 000 доларів США, що станом на грудень 2018 року складало 7 860 300 гривень.

Тому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь позивача 7 860 300 гривень заборгованості, понесений судовий збір і витрати на правову допомогу.

Того ж числа представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) у межах суми заявлених вимог у розмірі 7 860 300 гривень та яке належить ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2) у межах суми заявлених вимог у розмірі 7 860 300 гривень.

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 04 січня 2019 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт (заборону вчинення дій щодо відчуження майна) на: нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_3, у межах суми 3 929 704, 50 гривень.

Накладено арешт (заборону вчинення дій щодо відчуження майна) на: нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_4, у межах суми 3 929 704, 50 гривень.

В задоволенні решти заяви відмовлено.

Стягувач: ОСОБА_2; ІНФОРМАЦІЯ_1; прож. у АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_3.

Боржник: ОСОБА_3; ІНФОРМАЦІЯ_3; прож. у АДРЕСА_2; РНОКПП: НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_4; ІНФОРМАЦІЯ_5; прож. у АДРЕСА_3; РНОКПП: НОМЕР_2.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із доцільності заявленого виду забезпечення позову, оскільки накладення арешту на майно відповідачів у справі є співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання такого виду забезпечення позову визнано обґрунтованою, адже його невжиття з урахуванням істотного розміру позовних вимог може істотно ускладнити чи унеможливити виконання потенційно можливого рішення суду у разі відчуження на користь третіх осіб відповідачами належного майна.

При цьому судом ураховано, що при можливому задоволенні позову буде застосовано саме часткову цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за невиконання позикових зобов'язань, оскільки воно не є неподільним. Щодо солідарної відповідальності відповідачів, то її застосування договором чи законом не передбачено.

На ухвалу суду ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Солтиса В.В. подано апеляційну скаргу, де фактично покликається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про неповноважність представника позивача - адвоката Дяденчука А.І., оскільки мають місце розбіжності у поданих документах та посиланнях про одночасне зайняття індивідуальною адвокатською діяльністю і як член адвокатського об'єднання "Скорпіон". Вважав, що ці факти суперечать правилам ст.ст. 17, 60, 62 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому не є належним представником ОСОБА_2

Інших доводів на спростування правильності висновків суду особа, яка подала апеляційну скаргу, не надала.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача - адвоката Солтиса В.В. та роз'яснено учасникам справи їхнє право подати відзив до 13 лютого 2019 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року призначено справу за зазначеною апеляційною скаргою на 12 год. 30 хв. 05 березня 2019 року.

У поданому відзиві представник позивача - адвокат Дяденчук А.І., вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на помилковість тверджень заявника про відсутність у нього підстав брати участь у справі як представника ОСОБА_2 Мотивував їх положеннями ч. 1 ст. 60, ч. 4 ст. 62 ЦПК України, ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18.

Хоча доводи апеляційної скарги і не містили спростувань законності ухвали суду, однак представник позивача виклав свої висновки з цього приводу з посиланнями на норми ст.ст. 149, 150 ЦПК України та роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". Також ним зазначалося про практику Європейського суду з прав людини, що зафіксована у його Рішеннях у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Гаші проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, ""Пантелеєнко проти України" від 29 червня 2006 року, "Дорани проти Ірландії" від 31 липня 2003 року та "Каіч та інші проти Хорватії" від 17 липня 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Кузнецовського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Предметом спору є грошові кошти розміром 7 860 300 гривень, солідарне повернення яких відповідачами з огляду на невиконання ними договору позики вимагає позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (аналогічне положення міститься і в п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України в редакції 2017 року) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з'ясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу прострочення виконання грошових зобов'язань за договором позики та повернення коштів, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою обґрунтовано наклав арешт (заборону вчинення дій щодо відчуження майна) на належне кожному з відповідачів майно у межах 1/2 частини спірних коштів, що склало по 3 929 704, 50 гривень.

Доводи апеляційної скарги про неналежність правовстановлюючих документів для здійснення представництва адвокатом Дяденчуком А.І. та необґрунтованість його правового статусу при поданні позову та заяви про забезпечення позову на увагу не заслуговують і спростовуються наявністю свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1126 від 11.09.2014, ордера, що виданий йому адвокатським об'єднанням "Скорпіон", наказом №7/к-14 від 01.10.2014 "Про переведення на посаду адвоката", копією трудової книжки та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 4, 5, 65, 66, 67, 68, 69).

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2, як довірителем, будь-яким чином не заперечувалися повноваження адвоката Дяденчука А.І., що слід розцінювати як схвалення його участі у справі саме як представника позивача.

Поготів, наведені автором апеляційної скарги доводи жодним чином не стосуються правильності оскаржуваної ухвали і містять посилання лише на функціональну неналежність представництва адвоката у справі.

Норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачають перегляд справи судом апеляційної інстанції за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також з'ясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд переконався у забезпеченні позову саме шляхом накладення арешту (заборони вчинення дій щодо відчуження майна) співмірно на все майно кожного з відповідачів у рівних частках, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення ухвали судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Солтиса Василя Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Кузнецовського міського суду від 04 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 15 год. 20 хв. 05.03.2019

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук