Номер провадження: 22-ц/813/2976/19
Номер справи місцевого суду: 493/1642/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/1642/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», поданою представником Омельченком Євгеном Володимировичем,на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Ільницької О.М. 14 листопада 2018 року,

встановив:

У листопаді 2016 р. Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в загальній сумі 21 707,89 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 635,43 грн.;- заборгованість за відсотками 16 163,56 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3 399,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 009, 90 грн.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь Банку понесені судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн..

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач вказує, що 28.02.2012 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі - 700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Банком умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Однак, в обумовлені кредитним договором строки відповідач не виконував свої зобов`язання, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 24.10.2016 р. утворилася вищевказана заборгованість.

В добровільному порядку відповідач не погашає борг, тому Банк вимушений звернутися до суду з вказаним позовом (а. с. 2 3 зворотна сторона).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14 листопада 2017 р. у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту внесення останнього платежу відповідачем - 01.06.2013 року і до подання позову пройшло понад три роки (а. с. 112 114).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що позовну давність слід застосовувати з урахуванням платежу від 23 січня 2014 року. Отже, строк позовної давності пропущено не було.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову Банку у повному обсязі у зв`язку з пропуском Банком строку позовної давності. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 257, 261, 530, 625, 633, 634, 1048 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2012 р. між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку до Договору б/н від 28.02.2012 р. відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим станом на 24.10.2016 р. утворилась заборгованість у розмірі 21707, 89 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 635, 43 грн., заборгованість за відсотками 16163, 56 грн., заборгованість за пенею та комісією 3399, 00 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) 1009, 90 грн..

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вказані нарахування відбулись відповідно до приписів «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності Банком на звернення до суду з вищезазначеним позовом з огляду на наступне.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 р. у справі № 61-12792св18, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апеляційним судом встановлено, що в даній справі строком дії картки, яка була перевипущена, є період з 28.02.2012 р. до 31.01.2014 р. (а. с. 54, а. с. 63 зворотна сторона). Отже, саме з 31.01.2014 р. починається перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі в даній справі. Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо пропуску Банком строку на звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Між тим у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті - заяві позичальника процентна ставка не зазначена (а. с. 6 6 зворотна сторона). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua або www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (28 лютого 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 листопада 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів вважає, що підлягає задоволенню позов Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих ним коштів (тіла кредиту), а саме - 700 грн..

Наведений висновок апеляційного суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якою відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 р. (провадження № 6-144цс14).

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже у розмірі 94,14 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», подану представником Омельченком Євгеном Володимировичем,- задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, Код ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2012 року станом на 24 жовтня 2016 року в загальному розмірі - 635 (шістсот тридцять п`ять) грн. 943 коп., яка складається з:- заборгованість за кредитом - 635 (шістсот тридцять п`ять) грн. 43 коп..

В решті позову - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, Код ) судовий збір у розмірі 94 (дев`яносто чотири) грн. 14 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе