Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 464/582/18

провадження № 61-9898св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Скочипець Анна Романівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року, постановлену у складі судді Чорної С. З., та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої

служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Сихівський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області) Скочипець А. Р. про закінчення виконавчого провадження № 53945518.

В обґрунтування скарги зазначала, що у Сихівському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 53945518 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова у справі № 2-10/10 про зобов`язання ОСОБА_2 і

ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 вартість 1/5 ідеальних часток у спільному майні - домоволодінні АДРЕСА_1 в сумі 4 902,20 грн.

26 грудня 2017 року державним виконавцем Скочипець А. Р. винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

ОСОБА_1 вважала оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки присуджених їй судом грошових коштів у розмірі 4 902,20 грн вона не отримувала, а отже рішення суду фактично невиконане.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів вчинялися всі необхідні дії, спрямовані на належне виконання рішення суду, і за встановлених обставин, державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок чого дійшов правильного висновку про закінчення виконавчого провадження.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Сихівського районного

суду м. Львова від 25 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 08 листопада 2010 року, розмір грошової компенсації, яку згідно з рішенням суду зобов`язані сплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , становить 39 215,86 грн. Отримання грошової компенсації у такому розмірі ОСОБА_1 не заперечувала, що свідчить про фактичне виконання рішення суду від 30 червня 2010 року та правомірність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій в травні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня

2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення її скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Сихівського районного суду м. Львова.

У серпні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що платіжне доручення від 13 травня 2013 року про оплату коштів у сумі 39 215,86 грн є належним доказом повного фактичного виконання виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом

м. Львова 13 березня 2017 року.

Вважала, що суди попередніх інстанцій помилково послались на ухвалу про виправлення описки в рішенні Сихівського районного суду м. Львова

від 30 червня 2010 року, оскільки вказаним рішенням суд зобов`язав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатити їй вартість частки у домоволодінні по АДРЕСА_1 у розмірі 44 118,11 грн, з яких на депозитному рахунку суду перебувало лише 39 215,86 грн.

Ухвала про виправлення описки не звільняє позивачів від зобов`язання повернути їй різницю в сумі 4 902,25 грн між присудженими коштами (44 118, 11 грн) та коштами наявними на депозитному рахунку

(39 215, 86 грн).

Отже рішення суду залишається невиконаним, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є безпідставною.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова

від 30 червня 2010 року у цивільній справі № 2-10/10 зобов`язано

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 вартість її частки домоволодіння по АДРЕСА_1 у розмірі 44 118,11 грн.

У абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суд зазначив, що сума 44 118,11 грн знаходиться на депозиті Сихівського районного суду

м. Львова.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2015 року виправлено описку допущену в абзаці третьому його резолютивної частини рішення від 30 червня 2010 року, а саме замість словосполучення

«Вказана сума 44 118,10 грн», зазначено словосполучення «сума 39 216 грн».

На виконанні Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 53945518 з примусового виконання виконавчого листа № 2-10/10 виданого 13 березня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 вартість 1/5 ідеальних часток у спільному

майні - домоволодінні по АДРЕСА_1

в сумі 4 902,25 грн.

Листом № 02-1722 від 01 вересня 2017 року Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області повідомило державного виконавця про те, що згідно виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2013 року у справі № 2-10/10 з територіального управління стягнуто кошти в сумі 39 215,86 грн, які внесені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 згідно платіжного доручення № 43 від 29 квітня 2013 року № 43. Тому кошти у сумі 4 902,25 грн на рахунку територіального управління № 0757 відсутні.

Постановою від 26 грудня 2017 року державного виконавця Скочипець А. Р. виконавче провадження № 53945518 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України

від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця від 26 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 53945518 суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 30 червня 2010 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 08 листопада 2010 року, розмір грошової компенсації, яку згідно з рішенням суду зобов`язані сплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , становить 39 215,86 грн. Оскільки отримання грошової компенсації у розмірі 39 215,86 грн ОСОБА_1 не заперечувала, то суди вважали рішення суду від 30 червня 2010 року виконаним.

Колегія суддів не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року зобов`язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 вартість її частки в домоволодінні по АДРЕСА_1 у розмірі 44 118,11 грн. В абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суд зазначив, що сума 44 118,11 грн знаходиться на депозиті Сихівського районного суду м. Львова.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2015 року внесено виправлення до абзацу третього резолютивної частини вказаного рішення, шляхом зміни суми, яка перебуває на депозитному рахунку Сихівського районного суду м. Львова із 44 118,11 грн на 39 216, 00 грн.

При цьому, вказаною ухвалою суду не вносились виправлення до судового рішення в частині розміру суми, яку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов`язані сплатити на користь ОСОБА_1 , як компенсацію вартості її частки у спільному майні.

Таким чином, з урахуванням виправленої описки, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року передбачало виплату ОСОБА_1 компенсації в сумі 44 118, 11 грн, з яких 39 216 грн перебуває на депозитному рахунку.

Сихівським районним судом м. Львова 13 березня 2017 року видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 вартість її частки в домоволодінні по АДРЕСА_1 у розмірі 4 902, 25 грн, яка фактично є різницею між розміром присудженої компенсації та коштами списаними з депозитного рахунку на користь ОСОБА_1

Суди попередніх інстанцій не врахували вказаних обставин, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відповідність постанови державного виконавця Скочипець А. Р. від 26 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 53945518 вимогам Закону України

«Про виконавче провадження».

Оскільки частина присуджених ОСОБА_1 за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року коштів в сумі 4 902, 25 грн не виплачена, рішення суду не виконане, то підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» станом на 26 грудня 2017 року у державного виконавця були відсутні.

У разі, якщо рішення суду від 30 червня 2010 року було незрозумілим для державного виконавця він мав право звернутися до суду, який його ухвалив за відповідним роз`ясненням.

При цьому помилковим є посилання апеляційного суду на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 08 листопада 2010 року про виправлення описки, оскільки вказана ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року (провадження № 22-ц/783/7424/14).

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За таких обставин із Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати понесені нею в суді касаційної інстанції, а саме судовий збір сплачений за подання касаційної скарги в розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Скочипець Анни Романівни від 26 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 53945518 із примусового виконання виконавчого листа № 2-10/10, виданого Сихівським районним судом

м. Львова 13 березня 2017 року.

Стягнути із Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею у суді касаційної інстанції, у розмірі 384, 20 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович