МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/1667/19
Провадження № 22-ц/812/1625/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2019 року про витребування доказів, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П. в приміщенні того ж суду, за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про відкриття виконавчого провадження № 57807509 від 28.11.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-2808/2009, виданого 07.05.2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва, а також визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про арешт майна боржника від 28.11.2018 року.

Скаргу мотивував тим, що орган ДВС прийняв до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого закінчився. Крім того, державний виконавець Заводського ВДВС ММУЮ безпідставно не направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, позбавивши його права на оскарження незаконної постанови. 28.11.2018 року приватний виконавець Куліченко Д.О. виніс постанову про арешт майна боржника. ОСОБА_1 вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, а тому всі похідні від неї рішення є також незаконними та мають бути скасовані.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2019 року витребувано від приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича належним чином засвідчені копії усіх матеріалів виконавчого провадження №57807509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-2808/2009, виданого 07.05.2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Не погодившись із вказаною ухвалою, приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала про витребування доказів є незаконною, винесеною з грубим порушенням норм процесуального права. Суд не зазначив підстави чому недостатньо документів, які виконавець вже надав і не зазначив яким чином можуть вплинути на розгляд скарги документи виконавчого провадження, які були складені після подій, що оскаржуються скаржником. Також посилався, що судом безпідставно застосовані положення ст. ст. 83, 84, 223 ЦПК України, так як вони регулюють розгляд позовних заяв та знаходяться в розділі 111 ЦПК України «позовне провадження», а не порядок і процедуру розгляду скарги на дії виконавця в порядку судового контролю, а тому прийнята судом ухвала про витребування доказів є незаконною як така, що прийнята в спосіб не передбачений процесуальним законодавством. Просить скасувати ухвалу суду як таку, що постановлена у спосіб не передбачений ЦПК України.

В судовому засіданні приватний виконавець Куліченко Д.О. підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні відомостям, викладеній в ній, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича було прийнято до розгляду та витребувано від приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. матеріали виконавчого провадження №57807509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-2808/2009, виданого 07 травня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Приватний виконавець до судового засідання не з`явився, надав заперечення на скаргу, а також постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2018 року, постанову про арешт майна боржника від 28.11.2018 року, постанову про арешт коштів боржника від 28.11.2018 року та вимогу приватного виконавця від 28.11.2018 року.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила повторно витребувати від приватного виконавця належним чином засвідчені копії усіх матеріалів виконавчого провадження №57807509, так як приватним виконавцем на виконання ухвали суду від 11.03.2019 року надана лише частина матеріалів.

Посилаючись на ст. 84 ЦПК України, з метою дотримання принципу змагальності сторін, надання учасникам справи можливості обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, дійсно вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (ч.2 ст. 84 ЦПК України). У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч.3 ст. 84 ЦПК України).

Як убачається з тесту скарги на дії приватного виконавця, Обозний В.В. обґрунтовує неправомірність дій приватного виконавця та необхідність визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 листопада 2018р. тим, що виконавець прийняв до виконання та відкрив виконавче провадження за виконавчим листом, не зважаючи на те, що встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився і він не був поновлений судом. Також ОСОБА_1 посилався на те, що виконавець безпідставно не направив йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження, позбавивши його права на оскарження цієї постанови.

Вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця від 28 листопада 2018 року про арешт майна боржника обґрунтовані тим, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та має бути скасована судом, то всі похідні від неї рішення є також незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2019 року було витребувано від приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. матеріали виконавчого провадження №57807509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7-2808/2009, виданого 07 травня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

11 квітня 2019 року на адресу суду надійшли заперечення приватного виконавця на скаргу ОСОБА_1 , до яких були надані завірені копії заяви про відкриття виконавчого провадження Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 167184,48 грн. та судових витрат у сумі 1701,84грн., постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2018 року, листа від 28.11.2018р. про направлення для відома постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника від 28.11.2018 року, інформації про відправлення поштової кореспонденції на ім`я боржника з описом відправлення, дані пошти про вручення поштового відправлення та заява про розгляд справи у відсутності приватного виконавця( а. с. 153- 165).

Згідно довідки від 24.05.2019р. ( а. с. 171) фіксування судового процесу не здійснювалося у зв`язку з неявкою сторін.

До початку розгляду справи від представника ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про витребування всіх матеріалів виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець не надав усіх оригіналів виконавчого провадження (а. с. 169).

Проте дане клопотання не містить в собі обґрунтування чому наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження недостатньо для прийняття рішення у справі з урахуванням заявлених в установленому законом порядку вимог, які інші матеріали виконавчого провадження необхідно витребувати та які обставини, можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати, які ОСОБА_1 чи його представником вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Як убачається зі змісту ухвали про витребування доказів, яка є предметом перегляду, вона також не містить обґрунтування необхідності витребування від приватного виконавця належним чином засвідчених копій усіх матеріалів виконавчого провадження №57807509 з примусового виконання виконавчого листа №2-7-2808/2009, виданого 07.05.2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва, яка містить в собі декілька сотень сторінок, з урахуванням вже наданої приватним виконавцем частини завірених копій матеріалів виконавчого провадження.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у суду не було достатніх правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів, а тому ухвалу суду слід скасувати та постанови нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про витребування усіх матеріалів виконавчого провадження.

В той же час, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що посилання суду на положення ст. ст. 83, 84, 223 ЦПК України є безпідставними, так як вони регулюють розгляд позовних заяв та знаходяться в розділі 111 ЦПК України «позовне провадження», а не порядок і процедуру розгляду скарги на дії виконавця в порядку судового контролю, а тому прийнята судом ухвала про витребування доказів є незаконною як така, що прийнята в спосіб не передбачений процесуальним законодавством, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначені конституційні положення знайшли своє відображення у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється у порядку, передбаченому розділом V11 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

ЦПК України складається з 13 розділів. За загальним правилом положення першого розділу ЦПК України «Загальні положення» підлягають застосовуванню під час розгляду будь-якої справи, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, але з урахуванням особливостей щодо порядку розгляду справ, викладених у наступних розділах ЦПК України.

Тобто, у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких процесуальних питань мають застосовуватися положення ЦПК України, які передбачені розділом 1 ЦПК України, в тому числі щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків, про судові виклики та повідомлення, про надання чи витребування доказів, про їх належність та допустимість, тощо.

При цьому колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться в п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно яких скарга на дії виконавця має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 121 ЦПК України ( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) А у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК ( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК ( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК ( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК( в редакції на час прийняття постанови Пленуму) - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Аналіз зазначених норм права у їх сукупності свідчить про помилковість тлумачення приватним виконавцем норм процесуального права щодо безпідставності застосування при розгляді скарг на дії державного чи приватного виконавця положень розділу 1 ЦПК України, в тому числі і щодо витребування доказів, а також п.4 ч.2 ст. 223 ЦПК України, яка передбачає можливість відкладення розгляду справи у разі необхідності витребування нових доказів, так як дані питання розділом V11 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не врегульовані, а отже при вирішення даних питань слід застосовувати положення розділу 1 ЦПК України «Загальні положення» та розділу 111, якими врегульований порядок розгляду даних питань.

Інші доводи апеляційної скарги, ніж ті, з якими погодилася колегія суддів, не впливають на вирішення питання про необхідність витребування доказів у справі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду про витребування доказів скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про витребування усіх матеріалів виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення доказів шляхом витребування усіх матеріалів виконавчого провадження №57807509 з примусового виконання виконавчого листа №2-7-2808/2009, виданого 07.05.2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року