Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 357/12818/17

провадження № 61-44380св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє»,

треті особи: Білоцерківський міський відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року у складі судді Кошель Л. М. та постанову апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М.,

Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» (далі - ТОВ «ФК «Рантьє»), треті особи: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис за № 1093, яким запропоновано стягнути з позивачки на користь ПАТ «Ідея Банк» борг у розмірі 18 216,70 грн, з яких:

6 928,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 988,66 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, 1 300,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, які є боргом за кредитним договором від 17 вересня 2014 року № Z 19.232.70861.

26 вересня 2017 року від державного виконавця Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області, позивачка отримала постанову про відкриття виконавчого провадження у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого напису від 29 вересня 2016 року № 1093 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГуревічоваО. М. про стягнення з неї на користь ТОВ ФК «Рантьє» заборгованості у розмірі 18 216,70 грн.

Виконавчий напис від 29 вересня 2016 року вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 2019 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки вважає, що борг за кредитним договором нею погашено, а про існування заборгованості її не повідомлено, претензійних листів вона не отримувала.

ОСОБА_4 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. від 29 вересня 2016 року за реєстровим № 1093 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 16 961,70 грн за кредитним договором від 17 вересня 2014 року

№ Z 19.232.70861 та витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 300,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Гуревічовим О. М. 29 вересня 2016 року за № 1093, про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 18 216,70 грн, з яких: 6 928,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 988,66 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, 1 300,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, для задоволення вимог ТОВ «ФК «Рантье» кредитним договором від 17 вересня 2014 року.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Рантье» на користь ОСОБА_4 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог, оскільки відсутні підстави вважати, що заборгованість позивачки перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.

Постановою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Рантьє» залишено без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 березня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Рантьє», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність безспірності у спірному виконавчому написі нотаріуса. Також апеляційний суд підтримав висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не отримувала вимогу про усунення порушень за кредитним договором, внаслідок чого була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Рантье». Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об'єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

12 вересня 2018 року ТОВ «ФК «Рантьє» через засоби поштового зв'язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня

2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 23 липня

2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_4 не отримувала вимогу про усунення порушень за кредитним договором, внаслідок чого була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Рантье». Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об'єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису є неправильним, оскільки серед документів. які подаються нотаріусу для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорів укладеному у простій письмовій формі, не передбачено такого документу, як вимога до боржника про усунення порушень за кредитним договором. 17 серпня 2016 року ТОВ «ФК «Рантьє» надсилало на адресу позивачки вимогу про усунення порушення кредитних зобов'язань.

При цьому, достатньо надання доказів направлення вимоги боржнику за останньою відомою адресою його місця проживання чи перебування, а не її вручення.

Помилковим є також висновок апеляційного суду про врахування наданих позивачкою квитанцій, оскільки кошти за цими квитанціями були зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Доводи інших учасників справи:

05 листопада 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ТОВ «ФК «Рантьє» залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року поновлено ТОВ «ФК «Рантьє» строк на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Зупинено виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 29 вересня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Гуревічев О. М. отримав заяву від ТОВ «ФК «Раньте» про вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса.

До цієї заяви банком додано: копію кредитного договору № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року, довіреність представника банку, інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, письмову вимогу адресовану позивачу про усунення порушень за кредитним договором № Z 19.232.70861 від

17 вересня 2014 року, квитанцію відділення поштового зв'язку, опис вкладеного до цінного листа, заяву позичальника № DNH4KP51240038 від

24 травня 2006 року, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення.

29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1093, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Раньте» борг у розмірі 18 216,70 грн, з яких: 6 928,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 988,66 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, 1 300,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, які є боргом за кредитним договором № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року.

За заявою банку Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області постановою від 28 липня 2017 року відкрив виконавче провадження

№ 54388168 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чино оцінених доказів, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ТОВ «ФК «Рантье» не було надано приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано кредитний договір у вигляді заяви позичальника, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а також копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 17 вересня 2014 року

№ Z 19.232.70861.

Не отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об'єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Рантье». Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об'єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Таким чином, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що не отримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором не є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є безпідставним. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачкою відповідного повідомлення не містять.

Також є безпідставними твердження заявника про помилковість апеляційного суду врахування наданих позивачкою квитанцій, оскільки, як встановлено судом, кошти за вказаними квитанціями не були враховані відповідачем у своїх розрахунках, які надавались нотаріусу. А суд касаційної інстанції, в силу правил статті 400 ЦПК України, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Тобто касаційний суд не праві здійснювати нову оцінку доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «ФК «Рантьє» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від

23 липня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю.Зайцев

Є. В.Коротенко