Єдиний унікальний номер 725/2800/19
Номер провадження 2/725/373/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

та представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи Перший ВДВС м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_2 про зняття заборони відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2006/840-МК/79 до нього перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки предметом якого є нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1 та житлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Разом з тим, на вказане нерухоме майно ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2017 року накладено заборону відчуження та таке обтяження заважає йому задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом набуття на нього права власності в позасудовому порядку на підставі ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.4 договору іпотеки.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів іпотеки та відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, просив зняти заборону відчуження та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомості щодо об`єктів нерухомості - квартири АДРЕСА_3 приміщень в АДРЕСА_1 , яка накладена на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2017 року.

На вказану позовну заяву надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 в яких останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що заборона відчуження спірного нерухомого майна про зняття якої просить позивач у своїй позовній заяві накладена в рамках забезпечення його позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.11.2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь заборгованість в сумі 1111749 грн. та судові витрати. На підставі вказаного рішення виданий виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні, у зв`язку з чим продовжують існувати реальні загрози невиконання чи утруднення виконання зазначеного рішення для попередження чого судом було застосовано відповідні заходи забезпечення позову, скасування яких призведе до порушення його прав. Вказував на те, що про існування вказаної заборони відчуження позивачу було відомо на момент укладення договору відступлення прав вимоги, а також вважає, що ОСОБА_5 в контексті спірних правовідносин є неналежним відповідачем, оскільки його права в даному випадку жодним чином не порушенні та за позовом має відповідати особа в інтересах якої забезпечено позов, проте його до участі у справі в якості відповідача не залучено. Також, звертав увагу суду на те, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічним позовом, який йому було повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано матеріали цивільної справи №725/4635/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник ОСОБА_1 , яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказувала на те, що існуюча заборона відчуження накладена ухвалою про забезпечення позову порушує права позивача як іптекодержателя обтяженого нерухомого майна.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав зазначених у письмових поясненнях, при цьому звернули увагу на неправильне написання прізвища третьої особи у тексті позовної заяви. Вказували на те, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем в рамках спірних правовідносин.

Представник третьої особи Першого ВДВС м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про визнання позову та просив справу слухати без його участі (а/с 76).

За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, за наслідками судового розгляду даного спору, суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем не може бути прийнято судом, оскільки задоволення позовних вимог та зняття заборони відчуження на спірне майно суперечить вимогам закону та позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2017 року забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень в АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 , що належать на праві власності ОСОБА_5 Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що забезпечення позову в такий спосіб є спів мірним із заявленими позовними вимогами та необхідним для попередження можливості утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення про задоволення позову.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.11.2018 року вказаний позов, який забезпечений забороною відчуження вказаного майна, задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 1111749 грн. та судовий збір в розмірі 8000 грн.

З метою примусового виконання зазначеного судового рішення 22.01.2019 року представником ОСОБА_2 адвокатом Усмановим М.А. отримано виконавчий лист.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач є іпотекодержателем майна, яке належить відповідачу ОСОБА_5 та на яке накладено заборону відчуження відповідно до вказаної ухвали, що підтверджується договором №2006/840-МК/79 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 16 травня 2018 року, договором про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №320, договором про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №321, договором про внесення змін до договору відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №414 (а/с 6, 10).

За вказаним договором ПАТ КБ «Надра» також відступив право вимоги на користь ОСОБА_4 також за рядом кредитних договорів та додаткових угод до них (а/с 8).

Вважаючи, що накладена заборона відчуження з метою забезпечення позову ОСОБА_2 перешкоджає йому реалізувати своє право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам третьої особи, слід зазначити, що в даній категорії справ відповідачами є боржник, а в даному випадку іпотекодавець, та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, разом з тим, вимоги до ОСОБА_2 як до особи в інтересах якої накладено відповідну заборону відчуження позивачем не пред`явлено та останній не звертався до суду з клопотанням про залучення третьої особи ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача.

Так, у відповідності до вимог ст. 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За змістом ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивач набув прав іпотеко держателя за договором іпотеки на підставі якого ОСОБА_5 передав в іпотеку нежилі приміщення по АДРЕСА_1 квартиру по АДРЕСА_4 з моменту відступлення ПАТ КБ «Надра» йому прав вимоги за таким договором тобто з 16 травня 2018 року, при цьому таке відступлення підлягало обов`язковій державній реєстрації відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, заборона відчуження нежилих приміщень по АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_2 накладена ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2017 року тобто до моменту відступлення права вимоги.

Також, з системного аналізу змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, заборона відчуження не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Крім того, з системного аналізу положень ст.ст. 149, 150 ЦК України в сукупності з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року, вбачається, що забезпечення позову застосовується з метою гарантування виконання рішення суду, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання рішення суду по справі в рамках якої накладено заборону відчуження на вказане нерухоме майно.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для зняття заборони відчуження, накладеної ухвалою про забезпечення позову від 06.12.2017 року на нерухоме майно - нежилі приміщення по АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_2 та як наслідок виключення відомостей з відповідного державного реєстру про зняття такої заборони.

На підставі вище викладеного та керуючись ст..ст. 3, 24, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392, 509, 510, 512, 514, 575, 577 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 149, 150, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи Перший ВДВС м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_2 про зняття заборони відчуження нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 , накладеної ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.12.2017 року, а також виключення відомостей з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаних об`єктів нерухомості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 жовтня 2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна