ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1531/18 Номер провадження 22-ц/814/439/19Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі : позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Потетій А.Г. в м. Полтаві

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, стягнення матеріалньої шкоди, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018р. ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Вказував, що у жовтні 2016р. по усній домовленості з відповідачем передав для проведення обробітку землі трактор ЮМЗ та комбайн Дон 1500А. Однак в подальшому ОСОБА_3 відмовився повертати техніку, у звязку з чим позивач звернувся до органів поліції та за його зверненням 04.01.2017р. до ЄРДР внесений запис про факт кримінального правопорушення за ознаками ст. 356 КК України.

Посилаючись на положення си.400 ЦК України, просив визнати дії ОСОБА_3 неправомірними та стягнути з нього :

- матеріальну шкоду в сумі 75 614грн., яка складається з вартості пошкоджених запчастин трактора та комбайна;

- упущену вигоду в розмірі 297 500грн., розраховану, як вартість неотриманого врожаю сої, яку позивач не зміг посіяти в 2017р. внаслідок відсутності техніки,

- у відшкодування завданої моральної шкоди 50 тис.грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин незаконного утримання відповідачем сільськогосподарської техніки та спричинення йому шкоди.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити його позовні вимоги. Вважає, що районний суд неповно розглянув справу та дав невірну оцінку наданим ним доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у вересні - жовтні 2016р. ОСОБА_2 за усною домовленістю з відповідачем передав останньому трактор ЮМЗ 6 кл. та комбайн Дон 1500А.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ОСОБА_3 відмовився добровільно повернути йому сільськогосподарську техніку, яка в подальшому виявилась із пошкодженнями.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що позивач не довів належними та допустимими доказами своїх позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком районного суду.

Вбачається, що трактор ЮМЗ 6КЛ належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію машини від 11 травня 2004р., а кузов комбайна Дон 1500А. придбаний 08 вересня 2016р. селянським (фермерським) господарством «Джерело», головою якого є ОСОБА_2 (а.с. 182,186 )

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦПК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 уточнив, що фактично між ним та відповідачем існував договір зберігання.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що сільськогосподарська техніка позивача знаходилась у нього на зберіганні до початку весняно-польових робіт 2017р. Зазначене вбачається з його заяви від 18.01.2017р. до органів поліції (а.с.171-174).

Зокрема, в заяві ОСОБА_3 зазначав, що погодився зберігати техніку, але коли ОСОБА_2 відмовився виплатити заробітну плату йому та батькові, відповів, що позивач отримує техніку після повного розрахунку по заробітній платі. Техніка стоїть у нього та батька на зберіганні у повній цілісності та готова до проведення сільськогосподарських робіт.

Отже, колегія суддів вбачає, що між сторонами виникли правовідносини договору зберігання.

Як передбачено ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зважаючи, що письмового договору між сторонами укладено не було, то відповідно до ч.2 ст.938 ЦК України якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

ОСОБА_2 31.12.2016р. надсилав відповідачу вимогу про повернення йому техніки, що не заперечується ОСОБА_3 (а.с.70).

Однак відповідач на вимогу позивача зазначену сільськогосподарську техніку не повернув, безпідставно продовжував її утримувати.

Тільки після звернення ОСОБА_2 до органів поліції за результатами проведених обшуків 18 жовтня 2017р. та 14 червня 2018р. техніка була повернута позивачу.

Так, згідно протоколу обшуку від 18.10.2017р. у батька відповідача ОСОБА_4 виявлений трактора ЮМЗ ( а.с.45-46).

Стаття 943 ЦК України передбачає, що зберігач зобовязаний виконувати свої обовязки за договором зберігання особисто, а тому передача трактора до господарства іншої особи без належного та своєчасного повідомлення власника розцінюється як неправомірні дії ОСОБА_3

В результаті обшуку 14.06.2018р. у відповідача поблизу входу до господарства за адресою с.Клименки, вул. Дружби, 20 виявлено кузов комбайну Дон 1500 червоно-жовтого кольору та агрегат грунтообробний дисковий АГ, які під розписку віддано ОСОБА_2 (а.с.42-44).

Стаття 949 ЦК України покладає на зберігача обовязок повернути річ, яка була передана на зберігання.

Власник майна, як то передбачено ст.391 цього ж Кодексу, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Позивач просить визнати дії відповідача ОСОБА_3 неправомірними у звязку з утриманням сільськогосподарської техники : трактора ЮМЗ та комбайна Дон 1500А.

Виходячи з наведеного вказані вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню, а дії відповідача підлягають визнанню як неправомірні.

Обговорюючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінив в 50 тис. грн., колегія суддів вважає їх завищеними та не доведеними в такому розмірі.

Виходячи з приписів ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доведено, що відповідач безпідставно протягом більше девяти місяців утримував трактор та один рік і пять місяців утримував кузов комбайну та агрегат грунтообробний, позбавляючи права позивача на користування вказаним майном, що спричинило позивачу моральні страждання внаслідок позбавлення права на користування належним йому майном.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів оцінює також матеріальний стан відповідача, який не має постійного заробітку, так як зайнятий тільки на сезонних сільськогосподарських роботах, має на утриманні трьох малолітніх дітей (12,10 та 5 років), а тому вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 5 тис. грн.

Рішення районного суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2

Разом з тим, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 75 614грн., яка складається з вартості ніби-то пошкоджених запчастин трактора та комбайна позивачем, як то передбачено ст.ст.12,81 ЦПК України не доведені.

Всупереч наведеним положенням закону, ОСОБА_2не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження наявності пошкоджень техніки.

В розписці, написаній ОСОБА_2 18.10.2017р. про отримання трактора ЮМЗ не міститься переліку несправностей, про які зазначав позивач (а.с.208).

Крім того, суду також не надано доказів про огляд техніки спеціалістом-експертом на наявність будь-яких пошкоджень, їх оцінки та взаємозвязок із діями відповідача.

Відносно вимог про відшкодування розміру упущеної вигоди, то ці вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що ним закупалось саме насіння сої для засівання землі у 2017р., а також вказані роботи мали здійснюватись юридичною особою фермерським господарством «Джерело», а позивачем за даним позовом є ОСОБА_2, як фізична особа.

Отже, рішення районного суду в цій частині є вірним, позивачем не спростоване та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , 376 ч.1,п.п.3,4,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 5 000 (пять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 05.03.2019 р.