Постанова

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/36498/15-ц

провадження № 61-8412св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Пікуль А. А., Ратнікової В. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та повернення грошового вкладу з відсотками.

Позовна заява мотивована тим, що в порушення умов укладеного договору та норм чинного законодавства відповідач не здійснює виплату внесених позивачем коштів, чим завдає збитків.

Позивач просив визнати дії відповідача неправомірними, відповідно до статті 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зобов`язати відповідача перерахувати його вклад з нарахованими відсотками у відповідності до умов договору та поданої ним заяви від 26 листопада 2014 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Суд критично оцінив надані позивачем квитанції від 17 травня 2013 року та 11 грудня 2013 року про прийняття касирами каси № 3 і 4 відділення АТ «Ощадбанк» № 10012/0230 (м. Луганськ) грошових коштів у розмірі 30 000,00 грн та 11 000,00 грн відповідно, з огляду на невідповідність договору № 636 встановленим вимогам. За викладених обставин слід визнати те, що між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» не виникли правовідносини договору банківського вкладу, а тому відповідач не зобов`язаний здійснювати виплату грошових коштів.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та повернення грошового вкладу з відсотками задоволено.

Визнано дії ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо неповернення грошових коштів за договором № 636 банківського вкладу «Строковий пенсійний» від 17 травня 2013 року неправомірними.

Зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» повернути ОСОБА_1 грошовий вклад у розмірі 41 000,00 грн з нарахованими відсотками відповідно до умов договору № 636 банківського вкладу «Строковий пенсійний» від 17 травня 2013 року шляхом зарахування зазначених коштів на рахунок № НОМЕР_1 в установі банку - ТВБВ 10012/018 ПАТ «Державний ощадний банк України» (смт Новоайдар Луганської області), протягом одного місяця з дня набуття рішенням законної сили.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконало своїх зобов`язань за договором банківського вкладу № 636 від 17 травня 2013 року, не повернуло банківський вклад, а тому банк зобов`язаний повернути ОСОБА_1 грошовий вклад у розмірі 41 000,00 грн з нарахованими відсотками відповідно до умов договору № 636 банківського вкладу «Строковий пенсійний» від 17 травня 2013 року шляхом зарахування зазначених коштів на рахунок № НОМЕР_1 в установі банку - ТВБВ 10012/018 ПАТ «Державний ощадний банк України» (смт Новоайдар Луганської області).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення першої інстанції та зупинити виконання рішення апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 757/36498/15-ц і витребувано її з Печерського районного суду м. Києва та зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

05 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції виніс рішення на основі неповного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи.

У касаційній скарзі зазначається, що банком встановлено грубі порушення Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк» зі змінами та доповненнями, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року № 17-2.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2016 року ОСОБА_1 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить рішення апеляційної інстанції залишити в силі, так як апеляційним судом взято до уваги всі необхідні докази, що стосуються цієї справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України», зокрема, до відділення № 10012/0230 в м. Луганську, з проханням перерахувати суму вкладу з нарахованими відсотками відповідно до умов договору № 636 банківського вкладу «Строковий пенсійний» від 17 травня 2013 року шляхом зарахування зазначених коштів на рахунок № НОМЕР_1 в установі банку - ТВБВ 10012/018 ПАТ «Державний ощадний банк України» (смт Новоайдар Луганської області (а.с. 7).

17 травня 2013 року ОСОБА_1 уклав договір № 636 на вклад «Строковий пенсійний», відповідно до якого він вніс на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 30 000,00 грн строком на вісімнадцять місяців до 17 листопада 2014 року за процентною ставкою 17% річних. Відповідно до пункту 2.6 укладеного договору поповнив рахунок 11 грудня 2013 року на 11 000,00 грн (а.с. 5-6).

На вказану заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомило ОСОБА_1 про те, що задовольнити його заяву на переказ коштів банк не має можливості у зв`язку з невідповідністю даних в автоматизованій банківській системі з документами, наданими ним та запропонувало ОСОБА_1 звернутись до правоохоронних органів. Крім того, банк посилався на те, що оригінали касових журналів за травень 2013 року по ТВБВ № 10012/0230 залишись на території непідконтрольній українській владі, тому з`ясувати чи було відкрито 17 травня 2013 року позивачем депозитний рахунок та внесено на нього грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн не має можливості (а.с. 8).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частинами першою та другою статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Доводи ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу № 636 від 17 травня 2013 року та не було передано грошових коштів за вказаним договором спростовуються наданими позивачем доказами. Крім того, банком не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до вимог статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства становить Конституція України, статтею 41 якої закріплено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а основним актом цивільного законодавства є ЦК України.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дії ж відповідача, спрямовані на обмеження вільного розпорядження належними позивачу коштами, порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свободу договору та обов`язковість його виконання.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська