ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року м. Чернівці

Справа № 2-941/12

Провадження № 22-ц/822/144/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар - Скрипка С.В.

за участю: представника позивача - Марчука Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючий у І-й інстанції - Данилюк М.І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №0, за умовами якого відповідач отримала кредит у іноземній валюті розміром 480 000 дол. США на строк до 27 вересня 2028 року із сплатою 10,5 процентів річних за користування кредитними коштами.

27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №144773, відповідно до якого відповідач поручився перед банком за належне виконання позичальником усіх його зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 вересня 2007 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, 13 січня 2012 року банк направив позичальнику та поручителю вимоги № 132-4/01-29/Д та № 132-4/01-28/Д про погашення простроченої заборгованості у розмірі 33 413,44 дол. США протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. У разі не усунення порушень на 32-й день з дня отримання вимоги, а в разі відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41-го календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, банк вважає термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на 24 лютого 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 483 056,38 дол. США, яка складалася із заборгованості: за кредитом у розмірі 444 814,66 дол. США; за кредитом по простроченим траншам згідно графіку погашення кредиту у розмірі 6 446,43 дол. США; за простроченими процентами за користування кредитними коштами у розмірі 31 795,29 дол. США; пені у розмірі 1 726,37 дол. США.

Ураховуючи наведене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 872 459,84 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року у розмірі 483 056,38 дол. США, що еквівалентно 3 858 171,31 грн, неустойку за порушення зобов'язань у розмірі 500 грн, пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 1 726,37 дол. США, що еквівалентно 13 788,53 грн, а всього 3 872 459,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2014 року задоволено частково заяву ПАТ «УкрСиббанк» про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: місто Чернівці, площа Соборна, 10, що належать на праві власності ОСОБА_3 у межах суми платежу, у розмірі 3 872 459,84 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року в розмірі 639 649,43 дол. США, що еквівалентно 9 256 800,61 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 27 вересня 2007 року в розмірі 639 694,43 дол. США, що еквівалентно 9 256 800,61 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - Марчука Д.П. відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 02 квітня 2015 року залишено без змін.

16 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчі листи № 941/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27 вересня 2007 року у розмірі 639 694,43 дол. США, що еквівалентно 9 256 800,61 грн; судового збору у сумі 3 654,00 грн; витрат щодо розміщення оголошень у пресі у сумі 1 290,00 грн.

02 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2014 року, одночасно подав заяву поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, оскільки на час звернення ПАТ «УкрСиббанк» з позовом до суду, він перебував у СІЗО, копію позовної заяви та оскаржуваних судових рішень суд йому не направляв. За наслідками розгляду апеляційної скарги просив:

- скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити;

- допустити поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь 32 806,05 грн.;

- скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що 27 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами пункту 1.5 якої пункт 10.2 основного договору доповнено новим абзацом такого змісту: «У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

Встановлення додатковою угодою між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 №1 від 27 вересня 2007 року можливості установлення банком конкретних розмірів процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних обставин, зокрема: подвійної процентної ставки, процентної ставки, збільшеної не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, та процентної ставки на рівні чинних процентних ставок банку за програмами кредитування призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому вважав, що правовідносини між ним та ПАТ «УкрСибанк» були припинені на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

19 грудня 2017 року Апеляційним судом Чернівецької області за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 ухвалено три судові рішення щодо кожної з вимог апеляційної скарги.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року задоволено частково.

Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 02 квітня 2015 року у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду першої інстанції.

Здійснено поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року в частини стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

У порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 32 806,05 грн.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2014 року про забезпечення позову.

Додатковою постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 квітня 2018 року на підставі пункту 3 частини першої статті 270 ЦПУ України вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019,41 грн.

На зазначені постанови апеляційного суду Чернівецької області подано касаційні скарги, за наслідками розгляду яких справа в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором та щодо вирішення питання про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та розподілу судових витрат судові рішення були скасовані, а справа у цій частині направлена на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення таким вимогам відповідає, а доводи апеляційної скарги його законність не спростовують.

При розгляді цієї справи встановлено, що 27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого остання отримала кредит у іноземній валюті у розмірі 480 000 дол. США на строк до 27 вересня 2028 року зі сплатою за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентної ставки у розмірі 10,5 відсотків річних.

27 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №144773, у відповідності до якого останній поручився перед банком за належне виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 вересня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення змін.

Пунктом 10.2 договору про надання споживчого кредиту №0, сторони передбачили, що відповідно до ст.651 ЦК України протягом дії договору, банк відповідно до умов пункту 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступних обставин, а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто належного виконання умов цього договору та/або договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором) та/або б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни, тобто своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим договором, та/або в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни в грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 відсотків порівняно з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на три відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки.

При цьому сторони обумовили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.10.2 договору банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку:

- Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомляє банку при зміні адреси;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

27 вересня 2007 року, тобто у день укладення основного договору, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами пункту 1.5 якої пункт 10.2 (примітка: в умовах додаткової угоди помилково зазначено «пункт 5.2.») кредитного договору доповнено новим абзацом такого змісту: «У випадках настання обставин:

-передбачених підпунктами «а», «б» пункту 10.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної облікової ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору;?

-передбачених підпунктом «в» пункту 10.2 договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 відсотків для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 відсотків для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 10.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування.»

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1-2 ст.553 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз викладених положень законодавства дає підстави для висновку, що зміна основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну призводить до припинення договору поруки виключно за умови, якщо така зміна призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зміна без згоди поручителя умов основного договору, не пов'язаних зі збільшення обсягу його відповідальності, не призводить до припинення таких правовідносин.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України у справі № 6-70цс14 від 10 вересня 2014 року, у справі 6-1161цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Пунктом 8.1 основного кредитного договору від 27 вересня 2007 року передбачено, що у випадку порушення зобов'язання позичальником у частині не сплати чергового ануїтентного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому, ніж передбачено цим договором, на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

З наведеними умовами договору поручитель був ознайомлений та погодився, підписавши 27 вересня 2007 року договір поруки.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, ПАТ «УкрСиббанк» здійснював нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 10,5 відсотків, а на прострочену позичальником суму основного боргу нараховував проценти за ставкою збільшеною вдвічі 21 відсоток (10,5 відсотків х 2).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору від 27 вересня 2007 року не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2 без згоди останнього, оскільки сторонами ще до укладення та підписання договору були погодженні його умови, з чим вони погодилися, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкСиббанк» за договором кредиту №0 від 27 вересня 2007 року укладеного між ВАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 639 649,43 дол. США, що еквівалентно 9 256 800, 61 грн, задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недоведеності факту видачі кредиту, колегія суддів зазначає, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 02 квітня 2015 року, яка залишена в силі ухвалою ВССУ від 30 червня 2015 року, встановлено факт отримання коштів ОСОБА_3, оскільки зазначена обставина були встановлена зазначеними судовими рішеннями та в цій частині не скасована, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України є преюдиційними і не підлягає перегляду.

Посилання ОСОБА_2 на порушення норм ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору. Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, ОСОБА_2, як поручитель, не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закон України «Про захист прав споживача».

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на недоведеність розрахунку пені, а також на те, що пеня стягується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, отже стягнення пені можливе лише в національній валюті гривні.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.З ст.549 ЦК України).

Колегія суддів відзначає, що згідно з п.1.1 Договору його предметом є споживчий кредит у іноземній валюті в сумі 480 000 дол. США, а п.8.1 Договору визначено відповідальність сторін (а.с.10-15 т.2). На підтвердження нарахування суми пені банком надано розрахунки (а.с.5-9, 158-164, 198-208 т.2), які не спростовані ОСОБА_2, а саме нарахування пені в іноземній валюті є законним, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Вказаний висновок викладений у постанові ВСУ № 6-211цс17 від 15 травня 2017 року.

Що стосується розгляду вимоги ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року, то колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою та другою ст.444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 прийшов до висновку про залишення її без задоволення, а рішення суду без змін, тому заява про поворот виконання оскаржуваного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені ЦПК України.

Отже, доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовано, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, в силу ст.. 141 ЦПК України відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що є також підставою для відмови в задоволенні заяви щодо ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 4 019,41 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м, Чернівці від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2014 року та ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 05 березня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк