ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, вмотивовуючи його тим, що 01 квітня 2014 року між нею (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди №2, відповідно до якого орендодавець передає в строкове користування столові прибори, посуд, приладдя, меблі, побутову техніку, обладнання, а орендар приймає майно та використовує його за цільовим призначенням виключно та в межах нежитлового приміщення у АДРЕСА_1.

Зазначала, що згідно з пунктом 6.2 договору оренди строк оренди починається з дати підписання сторонами акта приймання-передання майна (04 квітня 2014 року) та закінчується 01 квітня 2017 року.

Вказувала, що орендарем невиконані вимоги договору оренди щодо страхування майна, вона систематично не дотримувалася вказівок орендодавця щодо порядку використання майна та погіршувала його стан, у зв'язку з чим на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення від 03 липня 2015 про дострокове розірвання договору оренди та повернення майна, втім відповідь на нього не отримала.

Посилаючись на те, що її права порушені просила суд ухвалити рішення, яким розірвати договір оренди та зобов'язати ОСОБА_2 повернути майно, визначене відповідно до умов договору оренди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині зобов'язання її повернути майно, визначене відповідно до умов договору, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що предметом позову є повернення майна, яке і так нею вже повернуте, а частина майна, яка була пошкоджена, відшкодована шляхом сплати відповідних грошових коштів за неї.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 Рішення Жовтневого районного м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року скасовано в частині повернення майна та стягнення судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про зобов'язання повернути майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 01 квітня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди №2, відповідно до якого орендодавець передає в строкове користування столові прибори, посуд, приладдя, меблі, побутову техніку, обладнання, а орендар приймає майно та використовує його за цільовим призначенням виключно та в межах нежитлового приміщення у АДРЕСА_1.

На виконання умов договору оренди сторонами підписано акти приймання-передачі майна від 04 квітня 2014 року (додаток №1 та додаток №1/1 до договору), згідно з якими загальна вартість майна, що передається в оренду, становить 814.294 грн.03 коп.

Відповідно до пункту 3.3 договору орендар зобов'язаний використовувати майно на умовах, визначених договором оренди; своєчасно за власні кошти застрахувати майно на користь орендодавця; підтримувати майно в технічно справному стані; самостійно або на вимогу орендодавця власними коштами забезпечити підтримання майна у стані, не гіршому ніж на дату укладення договору; після закінчення строку договору або після його дострокового розірвання не пізніше 5 календарних днів в повному обсязі повернути майно орендодавцю в технічно справному стані на підставі акта передавання-приймання, який підписується сторонами.

Згідно з пунктом 6.2 договору оренди строк оренди починається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна в оренду та закінчується 01 квітня 2017 року.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що орендодавець має право достроково розірвати договір оренди в односторонньому порядку шляхом надання письмового повідомлення за п'ять календарних днів до дати розірвання договору у випадку, якщо орендар використовує майно всупереч його функціонального призначення, дозволеному використанню та умовам договору; орендар заборгував сплату будь-яких платежів за договором оренди більш ніж на один місяць або ж не виконав свої зобов'язання щодо страхування майна, встановлені пунктом 4.1 договору оренди; орендар систематично не дотримується правил, інструкцій і вказівок, виданих орендодавцем щодо порядку використання майна. Відповідно до пункту 6.8 договору у випадках одностороннього розірвання договору орендодавцем з викладених підстав договір буде розірвано через десять календарних днів після відправлення відповідного повідомлення орендодавцем на юридичну адресу орендаря, якщо орендар не виправив допущені порушення протягом вказаного строку. Орендар зобов'язаний повернути майно протягом десяти календарних днів з дати розірвання договору оренди.

Всупереч вимогам договору орендарем не виконані вимоги про страхування майна та орендар систематично не дотримується вказівок орендодавця щодо порядку використання майна, погіршує його стан.

Орендодавцем на адресу орендаря 06 липня 2015 року направлено повідомлення від 03 липня 2015 року про дострокове розірвання договору оренди та повернення орендованого майна. Відповіді щодо вказаного повідомлення позивачем не отримано.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди (невиконання вимог договору про страхування орендованого майна, порушення порядку використання майна та погіршення його стану), наявні підстави для його розірвання та зобов'язання відповідача повернути позивачу передане в оренду майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині у зв'язку з наступним.

Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальними положеннями про найм (оренду) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (стаття 759 ЦК України).

Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що в разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно зі статтею 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За правилами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню в разі, якщо його укладено строком на три і більше років.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди.

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірну частину орендованого майна (посуду) позивачем було передано відповідачу за відповідним актом приймання-передачі майна.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у відповідній редакції чинній на час звернення з позовом та ухвалення оскаржуваного судового рішення ).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт укладання кредитного договору та як наслідок утворення заборгованості за ним.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

Звертаючись до суду з даними вимогами позивачем було доведено належними та допустимими доказами його обґрунтованість (а.с.8-9,10-11,12-14,15,16).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведено передачу орендованого майна відповідачу на підставі актів приймання-передачі, а відповідач в свою чергу зобов'язаний довести повернення цього майна позивачеві.

В матеріалах справи відсутні належні докази повернення спірного майна (столових приборів, посуду, приладдя, меблів техніки) та доводи апеляційної скарги не замінюють собою цих доказів.

Посилання відповідача на те, що наразі спірним приміщенням та столовим приладдям користується ФОП ОСОБА_4 не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.