КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 червня 2019 року (суддя Волошин В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України про визнання незаконними та скасування рішень та наказу,

встановила:

у грудні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконними та скасувати рішення атестаційної комісії Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України від 29 вересня 2017р. щодо повторної атестації канд. хім. наук ОСОБА_1; протокол Вченої ради Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України від 17 жовтня 2017р. та наказ Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України №41 від 23 листопада 2017р. «Про результати повторної атестації провідного наукового співробітника, к.х.н. ОСОБА_1 ».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 01 червня 2017р. була проведена його позачергова атестація, після проведення якої атестаційна комісія інституту визнала його таким, що не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника та рекомендувала перевести на посаду старшого наукового співробітника (тобто на посаду нижчу, ніж він обіймав). Рішення атестаційної комісії було затверджено на засіданні Вченої ради інституту 08 червня 2017р.

Вважаючи рішення атестаційної комісії незаконним та необґрунтованим, він 22 червня 2017р. подав апеляцію до Президії НАН України, яка направила атестаційну справу до інституту на повторний розгляд.

Позивач стверджував, що замість повторного розгляду атестаційної справи, наказом директора інституту йому було призначено повторну атестацію, яка відбулась 29 вересня 2017р. та знову прийнято рішення, що він не відповідає займаній посаді.

Позивач вважав, що під час проведення повторної атестації 29 вересня 2017р. відповідачем порушено вимоги постанови КМУ від 13 серпня 1999р. № 1475 «Про затвердження положення про атестацію наукових працівників».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року позов задоволено частково, визнано незаконними:

- рішення Атестаційної комісії Інституту біохімії імені О.В. Палладіна НАН України від 29 вересня 2017р. щодо ОСОБА_1 (оформлене протоколом засідання Атестаційної комісії № 4 Інституту біохімії імені О.В. Палладіна НАН України від 29 вересня 2017р.);

- рішення Вченої ради Інституту біохімії імені О.В. Палладіна НАН України від 17 жовтня 2017р. щодо ОСОБА_1 (оформлене протоколом засідання Вченої ради Інституту біохімії імені О.В. Палладіна НАН № 9 від 17 жовтня 2017р.);

- наказ № 41 від 23 листопада 2017р. «Про результати повторної атестації провідного наукового співробітника к.х.н. ОСОБА_1 » Інституту біохімії імені О.В. Палладіна Н НАН України.

Стягнуто з Інституту біохімії імені О.В. Палладіна НАН України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640грн.

В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Інститут біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України, в особі представника - адвоката Найєма М.-М., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки приймаючи оскаржуване рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, так як задовольнив вимоги, які позивачем не заявлялися.

Також відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи щодо того, що в протоколі від 29 вересня 2017р. відсутні відомості про наявність відповідної чисельності членів атестаційної комісії для ухвалення правомочних рішень, оскільки рішення атестаційної комісії було оформлене атестаційним листом від 29 вересня 2017р., з якого вбачається, що на засіданні комісії були присутні 8 членів комісії з 10, тобто воно було правомочним; щодозвіту про наукову діяльність, то необхідність у його заслуховуванні обов`язкова при проведенні атестації, однак у даному випадку здійснювався повторний розгляд атестаційної справи; щодо висновку суду про те, що атестаційна комісія не виносила рішення, що позивач не відповідає посаді провідного наукового співробітника і може бути переведений на нижчу посаду - згідно атестаційного листа від 29 вересня 2017р. комісією прийнято одностайне рішення, що позивач не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не було подано звіт про наукову діяльність до атестаційної комісії, а надано теку документів, що не є звітом про наукову діяльність у розумінні ДСТУ «Звіти в сфері науки і техніки», він не відповідає затвердженому плану роботи.

Також відповідач стверджує, що атестаційна комісія інституту провела повторний розгляд справи, оскільки згідно роз`яснень Президії НАН України поняття «повторний розгляд справи» та «повторна атестація» є тотожними.

Крім того, відповідач звертає увагу, що наукові звіти групи позивача за 2016 рік Тема №4 та Тема № 15 містять зауваження наукового керівника цих тем, завідувача відділу вітамінів та коензимів д.б.н. Великого М .М., у яких зазначено, що за 2016 рік відсутні публікації співробітників за отриманими у науковій групі результатами, немає поданих до опублікування матеріалів, відсутні тези доповідей, що також свідчить про невідповідність кваліфікації позивача займаній посаді.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи, що суд при прийнятті рішення не вийшов за межі позовних вимог, надав оцінку діям відповідача та визнав їх незаконними, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача -

Мороз Я.С . та адвоката Найєма М.-М., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представника - адвоката Куца І.В., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 листопада 2006 року позивач був прийнятий на посаду старшого наукового співробітника відділу біохімії коферментів Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України.

Наказом від 2 грудня 2013 року позивач переведений на посаду провідного наукового співробітника відділу.

На підставі подання зав. відділу біохімії вітамінів і коензимів інституту біохімії Великого М.М. від 7 березня 2017 року наказом директора інституту № 14 від 28 квітня 2017 року призначена позачергова атестація позивача та створена атестаційна комісія у складі 10 чоловік.

Згідно рішення атестаційної комісії, яке оформлене атестаційним листом від 1 червня 2017 року, ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника, у зв`язку із чим рекомендовано перевести його на посаду наукового співробітника та призначити позачергову атестацію через 1 рік.

Не погодившись з рішенням атестаційної комісії, позивач подав заяву на ім`я Президента НАН України з проханням розглянути його атестаційну справу на засіданні незалежної комісії.

Відповідно до листа віце-президента НАН України від 27 червня 2017 року матеріали ОСОБА_1 повернуті до відповідача з пропозицією повторного розгляду атестаційної справи позивача.

Наказом директора інституту № 25 від 17 липня 2017 року призначена повторна атестація ОСОБА_1 на 29 вересня 2017 року.

Згідно рішення атестаційної комісії, яке оформлене атестаційним листом від 29 вересня 2017 року, ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника та рекомендовано його перевести на посаду старшого наукового співробітника.

Рішенням Вченої ради інституту, оформлене протоколом № 9 від 17 жовтня 2017 року, затверджено результати повторної атестації, що ОСОБА_1 не відповідає посаді провідного наукового співробітника та рекомендацію про переведення його на посаду старшого наукового співробітника.

Наказом № 41 від 23 листопада 2017 року директора інституту запропоновано позивачу замістити посаду старшого наукового співробітника відділу біохімії вітамінів і коензимів інституту.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у протоколі засідання атестаційної комісії від 29 вересня 2017 року відсутні відомості про наявність кворуму, не запропоновано позивачу оголосити звіт про наукову діяльність або не зазначено, що позивачем не надані необхідні документи для проведення його атестації.

Також суд вважав, що атестаційна комісія 29 вересня 2017 року не приймала рішення про невідповідність позивача займаній посаді, а відтак Вчена рада не мала підстав для прийняття рішення про рекомендацію переведення позивача на іншу посаду.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем була проведена повторна атестація, що не передбачено нормами діючого законодавства.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Статтею 29 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачено, що атестація наукових працівників проводиться в наукових установах не

рідше одного разу на п`ять років з метою: 1) оцінювання рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; 2) визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; 3) виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; 4) визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійній підготовці наукового працівника.

Положення про атестацію наукових працівників розробляється Національною радою України з питань розвитку науки і технологій та затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1475 від 13 серпня 1999 року затверджено Положення про атестацію наукових працівників (далі Положення).

Оскільки вказане Положення викладене у новій редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України № 285 від 3 квітня 2019 року, у даному судовому рішенні здійснюється посилання на норми Положення, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, без окремого посилання на це.

Це Положення визначає порядок проведення атестації наукових працівників державних науково-дослідних, дослідно-конструкторських, проектно-конструкторських, технологічних і проектно-пошукових установ (у тому числі тих, що входять до складу науково-виробничих об`єднань), вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації та науково-дослідних підрозділів вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації (далі - наукові установи), що повністю або частково фінансуються за рахунок державного бюджету (пункт 1 Положення).

Згідно пункту 2 Положення головною метою атестації є визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді. Під час атестації оцінюються рівень професійної підготовки наукового працівника, результативність його роботи, ефективність праці з урахуванням конкретних вимог до цієї категорії працівників, виявляються перспективи використання здібностей наукового працівника, визначаються заходи щодо стимулювання підвищення його професійного рівня, потреба в підвищенні кваліфікації та професійної підготовки.

Відповідно до пункту 9 Положення, якщо в діяльності наукового працівника виявлено ознаки недостатньої кваліфікації, зафіксовані в акті про невиконання роботи, доповідній записці про допущені помилки або іншому документі, керівник наукової установи може призначити такому працівникові позачергову атестацію, але не раніше ніж через рік після проходження останньої атестації, призначення або обрання за конкурсом на посаду.

На наукового працівника, що підлягає атестації, складається характеристика, яка підписується його безпосереднім керівником (пункт 11 Положення).

Характеристика разом з атестаційним листом попередньої атестації (у разі її проведення) подається до атестаційної комісії не пізніше ніж за два тижні до проведення атестації. У цей же термін з характеристикою ознайомлюється науковий працівник, який підлягає атестації (пункт 12 Положення).

Атестаційна комісія у присутності керівника структурного підрозділу і наукового працівника, що підлягає атестації, заслуховує звіт наукового працівника про його роботу і розглядає необхідні матеріали (пункт 13 Положення).

Згідно пунктів 15 та 16 Положення рішення атестаційної комісії приймається відкритим або таємним голосуванням за відсутності наукового працівника, який проходить атестацію. Засідання атестаційної комісії вважається правомочним, якщо в ньому беруть участь не менше 2/3 її складу. Рішення комісії приймається стосовно кожного наукового

працівника, який атестується, простою більшістю голосів членів комісії. У разі однакового розподілу голосів рішення приймається на користь працівника, який атестується.

На підставі характеристики наукового працівника, його звіту, інших поданих матеріалів і повідомлень та їх обговорення атестаційна комісія приймає одне з таких рішень: відповідає займаній посаді, не відповідає займаній посаді.

З протоколу засідання атестаційної комісії № 4 від 29 вересня 2017 року вбачається, що присутніми на засіданні є 9 членів атестаційної комісії, тому відповідно до пункту 16 Положення засідання атестаційної комісії було правомочним, що спростовує висновок суду першої інстанції, що у протоколі від 29 вересня 2017 року відсутні відомості про наявність кворуму.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем звіт про свою діяльність надано атестаційній комісії не було, а направлені матеріали, які містили заяву про надання звіту про професійну діяльність та додані матеріали (т.2).

Також при вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що 29 вересня 2019 року проводився повторний розгляд атестаційної справи позивача у зв`язку із оскарженням позивачем рішення атестаційної комісії, яке було прийнято 1 червня 2017 року за результатами позачергової атестації позивача.

З протоколу засідання атестаційної комісії від 1 червня 2017 року вбачається, що позивач приймав участь у засіданні атестаційної комісії, надавав відповіді на запитання стосовно його діяльності. При цьому, звіту про свою діяльність він атестаційній комісії не надав, що підтверджується описом документів, які були направлені позивачем на ім`я голови атестаційної комісії, та протоколом засідання комісії (с.с.191, 79-84 т.1).

Протоколом засідання атестаційної комісії від 29 вересня 2017 року підтверджується, що позивач був присутнім на засіданні комісії, йому надавалася можливість надати пояснення та зверталася увага на те, що ним повторно не був поданий звіт про свою діяльність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що позачергова атестація позивача була проведена без дотримання Положення про атестацію наукових працівників.

Згідно пункту 18 Положення рішення атестаційної комісії повинно містити прізвище, ім`я та по батькові, рік народження атестованого, відомості про його освіту, спеціальність і кваліфікацію за освітою, загальний трудовий стаж, найменування посади, оцінку діяльності за результатами голосування і рекомендації атестаційної комісії. Рішення підписується головою, секретарем і всіма членами атестаційної комісії.

Рішення атестаційної комісії від 29 вересня 2017 року було оформлено атестаційним листом, а не протоколом, як зазначено судом першої інстанції, в якому зазначаються підстави, з яких комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника. Вказане рішення підписано всіма присутніми на засіданні членами комісії (9 осіб) і з ним був ознайомлений позивач (с.с.205 т.1).

Пунктом 19 Положення визначено, що рішення атестаційної комісії разом з іншими матеріалами атестації протягом тижня подається до вченої (наукової, науково-технічної, технічної) ради наукової установи на затвердження.

Затвердження вченою радою наукової установи рішення атестаційної комісії має відбутися не пізніше одного місяця з дня його подання (пункт 20 Положення).

Відповідно до пункту 21 Положення, якщо за результатами атестації наукового працівника визнано таким, що не відповідає займаній посаді, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. У разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його

переведення трудовий договір з ним у той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства.

Згідно витягу з протоколу № 9 засідання вченої ради інституту біохімії від 17 жовтня 2017 року рішення атестаційної комісії від 29 вересня 2017 року було затверджено та зазначено, що ОСОБА_1 не надав звіт про виконану наукову роботу, а у матеріалах, надісланих поштою на ім`я директора, були представлені його наукові здобутки, що розглядалися при атестації у 2015 році. Будь-які результати роботи за 2017 рік відсутні (с.с.106 т.1).

Наказом № 41 від 23 листопада 2017 року директора інституту запропоновано ОСОБА_1 замістити посаду старшого наукового співробітника відділу біохімії і коензимів інституту.

Отже, складання атестаційного листа, як рішення атестаційної комісії, затвердження рішення атестаційної комісії вченою радою інституту та прийняття вищезазначеного наказу не суперечить Положенню про атестацію наукових працівників.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст.ст. 231, 232 КЗпП України особа має право звернутися до суду за захистом суб`єктивного трудового права. Між тим, оскаржуваний позивачем наказ про результати повторної атестації ОСОБА_1 ніяким чином не порушує його трудових права, оскільки не має ніяких правових наслідків, а відтак визнання вказаного наказу незаконним не є належним способом захисту трудових прав позивача.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем була проведена повторна атестація позивача, що не передбачено нормами діючого законодавства, не ґрунтується на обставинах справи та наданих сторонами доказах.

Згідно наказу директора інституту № 14 від 28 квітня 2017 року була призначена позачергова атестація позивача, яка відбулася 1 червня 2017 року.

Рішенням атестаційної комісії, яке оформлено атестаційним листом від 1 червня 2017 року, визнано, що позивач не відповідає займаній посаді провідного наукового співробітника.

22 червня 2017 року ОСОБА_1 оскаржив рішення атестаційної комісії Президенту Національної академії наук України

Листом Національної академії наук України від 27 червня 2017 року атестаційну справу ОСОБА_1 рекомендовано розглянути повторно.

У зв`язку із вказаними обставинами була призначена повторна атестація позивача, що підтверджується наказом директора інституту № 25 від 17 липня 2017 року.

Та обставина, що повторний розгляд атестаційної справи позивача був названий у наказі «повторна атестація», не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

За обставинами справи вбачається, що 29 вересня 2017 року був проведений повторний розгляд атестаційної справи позивача, так як предметом розгляду була діяльність позивача за той же період, що і позачергова атестація, атестаційна комісія розглядала ті ж матеріали, які були предметом розгляду 1 червня 2017 року, а також надано можливість позивачу подати додаткові матеріали та звіт про його наукову діяльність за атестаційний період.

Отже, відповідачем був проведений повторний розгляд атестаційної справи позивача, яка була предметом розгляду 1 червня 2017 року.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Положення про атестацію наукових працівників, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не містило порядку проведення повторного розгляду атестаційної справи наукового працівника, тому відсутні підстави для висновку, що проведена відповідачем повторна атестація позивача за тими ж матеріалами, що були предметом першого розгляду,

враховуючи оскарження рішення атестаційної комісії позивачем, не відповідає нормам діючого законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» результати атестації можуть бути оскаржені працівником у порядку, встановленому законодавством.

Такий порядок встановлений пунктом 22 Порядку, згідно якого рішення щодо результатів атестації може бути оскаржене науковим працівником керівнику наукової установи чи установи або організації вищого рівня протягом одного місяця з дня його прийняття, що не зупиняє його виконання.

Отже, самостійне оскарження рішення атестаційної комісії у судовому порядку не передбачено.

Згідно п. 24 Порядку рішення керівника наукової установи про розірвання трудового договору з науковим працівником за результатами атестації може бути оскаржене відповідно до законодавства про порядок розгляду індивідуальних трудових спорів.

Пунктом 21 Положення визначено, якщо за результатами атестації наукового працівника визнано таким, що не відповідає займаній посаді, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. У разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення трудовий договір з ним у той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові Пленуму № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі при розгляді справи про звільнення працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Аналіз вказаних норм свідчить, що не підлягає окремому оскарженню у судовому порядку рішення атестаційної комісії про невідповідність працівника займаній посаді, так як висновок атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді не є безумовною підставою для звільнення працівника, а є одним із доказів виявлення невідповідності працівника займаній посаді і підлягає перевірці та оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про незаконність рішення атестаційної комісії від 29 вересня 2017 року, рішення вченої ради від 17 жовтня 2017 року та наказу № 41 від 23 листопада 2017 року стосовно позивача, як таких, що проведені з порушенням Положення, оскільки при судовому розгляді не було встановлено порушення процедури проведення позачергової атестації позивача, повторного розгляду атестаційної справи позивача та складання документів.

Разом з цим, рішення атестаційної комісії з приводу відповідності позивача займаній посаді, підлягає оцінці разом з іншими доказами при розгляді справи у разі звільнення позивача за результатами проведеної атестації.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини

справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України про визнання незаконними та скасування рішень та наказу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк