Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа №355/17/17

провадження №61-33774св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), ЛитвиненкоІ. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист гідності, честі, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Баришівського районного суду Київської області

від 01 серпня 2017 року у складі судді Єременка В. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів:

Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Мельника Я. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просила:

негативну інформацію, поширену відповідачами про те, що позивач украла у них дві сотки городу та незаконно поставила паркан на земельній ділянці її брата, ОСОБА_10, який є глухонімим, а також ображає його в непристойній формі, ходить у нього на подвір'ї та краде його майно, що вчиняла крадіжку на їх городі огірків та картоплі, вкрала майновий сертифікат батька ОСОБА_5, а також її рушник, вкрала в дитячому садку каструлі і сковороди, незаконно заволоділа її дойчмарками, а в період роботи секретарем Семенівської сільської ради викрала в сільській раді магнітофон, комп'ютер та понищила погосподарські і земельно - шнурові книги сільської ради, а також підробляла, зловживаючи своїм службовим становищем, державні акти на приватизацію земельних ділянок та незаконно заволоділа земельними паями, які повинні бути наділені працівникам колишнього КСП «Семенівка», що по домовленості із лісниками Березанського лісництва організувала і проводила незаконну рубку дерев для особистих потреб, інформацію про те, що нині покійний батько позивача при житті був глухонімим, інформацію про те, що до позивача додому на початку жовтня 2016 року прибув спеціальний автомобіль і її з чоловіком -

ОСОБА_11 у примусовому порядку забрали з дому та відвезли до психіатричної лікарні в м. Глеваха Київської області визнати недостовірною і такою, що ганьбить гідність і честь позивача;

зобов'язати відповідачів спростувати поширену ними недостовірну інформацію стосовно позивача - ОСОБА_4, шляхом звернення до жителів с. Семенівка Баришівського району Київської області у приміщенні сільського будинку культури с. Семенівка;

зобов'язати відповідачку ОСОБА_6 спростувати поширену нею неправдиву інформацію стосовно позивача, яка ганьбить її честь і гідність на телеканалі ІСТV та у мережі Інтернет;

стягнути із відповідачів на користь ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду в грошовій формі по 45 000 грн з кожної.

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачами у справі позивач

ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є сусідами. Протягом всього періоду проживання сторони систематично спілкувалися і підтримували добросусідські відносини.

Останніх півтора роки ОСОБА_5 та її дочка, ОСОБА_6 безпричинно створюють конфлікти, які ініціює ОСОБА_5, а ОСОБА_6 їй у цьому намагається надавати всіляку підтримку. Причини цих конфліктів є надуманими і безпідставними, у ході яких відповідачі вдавалися до нанесення образ на адресу позивача, на адресу її чоловіка ОСОБА_11 їх сина

ОСОБА_12 та дружини сина в нецензурній формі, а також ображають позивача принизливими прізвиськами. Відповідачі навмисне поширюють

в с. Семенівка та за її межами неправдиві чутки на адресу позивача, принижуючи її честь і гідність.

Короткий зміст рішень суду першої інстанцій

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня

2017 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами мали місце неприязні відносини, які переростали у сварки на ґрунті неурегульованого спору - межі земельних ділянок, а тому, на переконання суду, конфлікти, озвучені на відео, в письмових скаргах, носять оціночні твердження.

Крім того суд, першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_6 розповсюдила вказану ним інформацію в соціальній мережі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника зоцінкою доказів, наданою судом, а також до неповного встановлення судом фактичних обставин справи.

Доводи інших учасників справи

Доводи заперечень ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на касаційну скаргу зводяться до того, що при вирішенні спору судом враховано всі фактичні обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують. Просили касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Причиною сварок між сторонами є земельний спір, який почався півтора роки тому, а саме предметом спору є межа, яка розділяє дві суміжні земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_10, який є глухонімим. ОСОБА_10 являється рідним дядьком відповідача у справі - ОСОБА_6, яка не може змиритися з тими знущаннями, як вона зазначає, які чинить родина позивача по відношенню до нього, так як він обмежений в своїх правах довільно спілкуватися з оточуючими його людьми в зв'язку з наявною у нього вадою та не може таким чином дати словесну відповідь тим нападкам сусідів. ОСОБА_6 переконана в тому, що позивач незаконно, безпідставно провокує із своїм чоловіком ОСОБА_11 її глухонімого дядька - ОСОБА_10, та маючи родинні зв'язки з головою Семенівської сільської ради, заволоділи частиною земельної ділянки її дядька вподовж спільної межі. Окрім того ними була побудована вигрібна яма на межі суміжних земельних ділянок з отвором на поверхні, який направлений в бік домоволодіння її дядька.

Позивач ОСОБА_4 зверталася до директора Березанської ЗОШ 1-111 ступенів, де працює вчителем відповідач ОСОБА_5, та начальнику відділу освіти Баришівської РДА щодо чоловіка відповідача ОСОБА_13 який працює вчителем Семенівської ЗОШ 1-111 ступенів, до директора коледжу, в якому працює викладачем ОСОБА_6 та до Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького ВП НП в Київській області, де по численним заявам позивача, відповідачів не було притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відповідачі звертались в різні інстанції, де за неналежно збудовану «вигрібну яму» з порушенням вимог ДБН був притягнутий до адміністративної відповідальності чоловік позивача ОСОБА_11.

Відповідачем ОСОБА_6 надані ксерокопії матеріалів з кримінального провадження за частиною першою статті 125 КК України про те, що по її заяві внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування за фактом її побиття ОСОБА_11. Також надала суду фотографію, на якій ОСОБА_11 тримає за горло своєю правою рукою глухонімого ОСОБА_10

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права вУкраїни, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Встановивши, що між сторонами існують неприязні відносини, а конфлікти, озвучені на відео, в письмових скаргах, носять оціночні твердження, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В.Литвиненко

І. М. Фаловська