У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

установив:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника заявника ОСОБА_4 про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Представник просить суд забезпечити позов шляхом заборони на відчуження на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку НОМЕР_1 , кадастровий № :66:593:0012 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку НОМЕР_2 , кадастровий № :66:593:0042 за адресою: АДРЕСА_3 . Заява обґрунтована тим, що 17.05.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язуються у майбутньому в строк не пізніше 18.00 години 20.06.2017 року, укласти і належним чином оформити договори купівлі-продажу садового будинку та земельних ділянок (надалі основні договори) зазначених у п. 2 цього договору, на умовах і в порядку визначеним цим Договором. Відповідно до пункту 2 вище зазначеного договору, ОСОБА_5 зобов`язується передати у власність (продати) за окремими основними договорами, а ОСОБА_4 прийняти у власність (купити) за окремими Основними договорами наступні об`єкти: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будинок продається разом із вбудованою кухнею; земельну ділянку, площею 0,0587 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - ведення садівництва; земельну ділянку після виділення 1/3 частини, що належить продавцю, від земельної ділянки площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , цільове призначення якої - ведення садівництва. Згідно п. 6 Попереднього договору, ОСОБА_5 гарантує ОСОБА_4 , що власником нерухомого майна є ОСОБА_5 . Однак, станом на укладання попереднього договору ОСОБА_5 не була власником майна зазначеного в п. 2 попереднього договору. Коли ОСОБА_4 дізнався, що ОСОБА_6 Стала власником вказаного нерухомого майна, він виявив бажання, щоб ОСОБА_5 виконала свої зобов`язання згідно договору від 17.05.2017 року, на що він отримав відмову від останньої. З метою захисту своїх прав та інтересів у ОСОБА_4 виникла необхідність звернутись до суду з позовом про визнання попереднього договору та договору позики недійсними, оскільки кошти, які отримала ОСОБА_5 шляхом введення в оману ОСОБА_4 є значними - 225 000 доларів США, і є усі підстави вважати, що ОСОБА_5 буде ухилятись від виконання рішення суду. Окрім того, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа № 755/1900/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за результатами розгляду якої постановлено 22.08.2019 року рішення про відмову у задоволенні позову. В рамках даної справи був накладений арешт на вказане майно. Рішення суду було оскаржено до апеляційної інстанції, втім апеляційна скарга була залишена без руху, дана ухвала суду отримана 25.09.2019 року, та строк на усунення недоліків скінчився, у зв`язку з чим скарга буде повернута. Враховуючи це, імовірно арешт з вказаних об`єктів нерухомості буде знято, що дасть можливість ОСОБА_5 його відчужити.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа № 755/1900/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів. Як вбачається з системи Д-3, у рамках даної цивільної справи за заявою представника позивача 07.02.2018 року судом накладено арешт на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку НОМЕР_1 , кадастровий № :66:593:0012 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку НОМЕР_2 , кадастровий № :66:593:0042 за адресою: АДРЕСА_3 . 23.07.2019 року по даній справі постановлено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось. Відсутня інформація і щодо звернення до суду сторін по справі із заявами про скасування заходів забезпечення позову.

Як встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у єдиному реєстрі заборон відчуження міститься інформація про обтяження на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку НОМЕР_1 , кадастровий № :66:593:0012 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку НОМЕР_2 , кадастровий № :66:593:0042 за адресою: АДРЕСА_3 , що внесена на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року № 755/1900/18.

Викладені обстави свідчать про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки наявність арешту позбавляє ОСОБА_5 відчужити нерухоме майно.

Суд, при вирішенні даної заяви, враховує і те, що дана заява про забезпечення позову до подачі позову до суду є третьою. З даних Д-3 вбачається, що 11.09.2019 року та 26.09.2019 року подавались заяви про забезпечення позову, у задоволенні яких судом було відмовлено. У період з 11.09.2019 року до 02.10.2019 року сторона позивача мала можливість звернутись до суду із відповідним позовом, а не зловживати процесуальним правом на подання втретє заяви про забезпечення позову до подачі позову до суду.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: