Єдиний унікальний номер 264/2558/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2511/19
Головуючий у 1-й інстанції Хараджа О.О.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в :

15 квітня 2016 року керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду в інтересах держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради з зазначеним позовом до відповідача.

В мотивування позовної заяви, зазначив, що ОСОБА_1 , працюючи директором приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Бурпромсервіс» 14.12.2012 року уклав з Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради договір підряду № 513 з капітального ремонту по відновленню житлового будинку після пожежі по АДРЕСА_1 , згідно з яким ПП ВКФ «Будпромсервіс» мало виконати вказані роботи, проте ОСОБА_1 , будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, через несумлінне ставлення до них, в порушення п. 4.2.1 договору підряду №513 від 14.12.2012 року, до виконання обумовлених договором робіт не приступив, а доручив своєму знайомому ОСОБА_2 , який не є працівником ПП ВКФ «Бурпромсервіс», виконати будівельні роботи на вказаному об`єкті. У подальшому ОСОБА_1 , не контролював хід виконання робіт, у зв`язку з чим об`єми виконаних робіт, вказаних в акті, завищені на суму 54185,20 грн. Крім того, ОСОБА_1 , підписуючи акт, не перевірив відомості про закупівлю радіаторів. Так, в акті №380/12 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року, вказана вартість придбаних радіаторів в сумі 39944,40 грн., хоча згідно рахунку-фактури №СФ-19506 від 15.11.2012 року ПП ПКФ «Будпромсервіс» придбало вказані радіатори за 34858,80 грн., у зв`язку з чим вартість придбаних радіаторів, вказаних в акті, завищено на 5085,60 грн. В результаті злочинних недбалих дій ОСОБА_1 21.01.2013 року Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктурі Маріупольської міської ради на підставі договору підряду № 513 від 14.12.2012 року та акту приймання виконаних робіт № 380/12 за грудень 2012 року від 27.12.2012 року необґрунтовано та надлишково перерахував на розрахунковий рахунок ПП ВКФ «Бурпромсервіс» бюджетні кошти у сумі 59270 гривень 80 копійок. Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них державі в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктурі Маріупольської міської ради завдано збитків на загальну суму 59270,80 грн. У серпні 2015 року прокуратурою Іллічівського району м. Маріуполя до Іллічівського райсуду м. Маріуполя спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000016 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. В порядку ст. 128 КПК України прокурором 26.08.2015 року було пред`явлено цивільний позов в інтересах держави в особі Департаменту до ОСОБА_1 про стягнення з нього шкоди, завданої державі, в сумі 59270,80 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.02.2016 року провадження по кримінальній справі стосовно ОСОБА_1 було закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов прокурора залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 29.02.2016 року. Вказаною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 367 КК України, обвинувачений свою вину визнав повністю. Закриття справи через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності. До теперішнього часу позивач не здійснив віднесені до його компетенції повноваження щодо стягнення з ОСОБА_1 завданих кримінальним правопорушенням збитків, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження. Вказаний факт є підставою для здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави. У зв`язку з чим, керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду 15.04.2016 року з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради відшкодування шкоди, завданої державі вчиненням кримінального правопорушення в сумі 59270,80 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року позовні вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних, кримінально караних, дій ОСОБА_1 , які встановлені ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.02.2016 року, що набрало законної сили, заподіяно істотну майнову шкоду економічним інтересам держави. Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок злочину.

31.07.2019 року відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про перегляд оскаржуваного заочного рішення.

05.08.2019 року ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30 листопада 2016 року залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням представник відповідача ОСОБА_9., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_9 зазначила, щосуд першої інстанції не повідомив відповідача про розгляд справи за вказаним позовом, постановивши заочне рішення. Перегляд заочного рішення відбувся без участі відповідача, який не був повідомлений про дату судового засідання. Про наявність спричиненої шкоди та про особу, яка вчинила ці дії, позивачу було відомо ще у 2013-2015 роках. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про її наявність. День ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України стосовно відповідача не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди, тому, суд повинен був застосувати наслідки пропущення строку позовної давності за заявою відповідача. Тим паче, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачемвстановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Представники позивача скористалися своїм правом на подачу відзивів на апеляційну скаргу. ПредставникМаріупольської місцевої прокуратури №2в своєму відзиві зазначив свою незгоду з доводами апеляційної скарги, оскільки адреса відповідачаОСОБА_1. була встановлена під час розгляду кримінальної справи з його слів, суд першої інстанції здійснював заходи по його повідомленню. В разі закриття провадження у кримінальній справі, в якій цивільний позов було залишено без розгляду, позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства. Строк позовної давності, передбачений для трудових відносин не можна застосувати, оскільки ОСОБА_1 з Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради уклав договір підряду, а тому відносини які мали місце між позивачем та відповідачем не можна вважати трудовими. Рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки шкода, наявність якої підтверджена матеріалами кримінальної та цивільної справи повинна бути відшкодована, відповідно до вимог Закону.

Представник Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради у своєму відзиві зазначив, що вказана в позові сума збитків підтверджена висновками будівельно-технічної експертизи від 15.04.2015 року та від 29.07.2015 року. Позивач та відповідач ніколи не перебували у трудових відносинах. Строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

В суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримала представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , просила їх задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_10. та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, рішення першої інстанції - залишити без змін.

В судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду попереджені належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі невідповідає, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини, проте норми процесуального права не були дотримані, а саме відповідач не був повідомлений про розгляд цивільної справи.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач двічі повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, проте зазначені повідомлення були повернуті до суду внаслідок закінчення строку зберігання повідомлення. З наведеного вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений.Повернута повістка з причини - «закінчення терміну зберігання» та телефонограма не є належними способами повідомлення позивача про розгляд справи, який в такому випадку відкладається (ВС/КЦС, № 127/2871/16-ц, 20 червня 2018 р.)(а.с.35, 42,43)

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи)встановлено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України статті 158 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи)передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК Українистатті 158 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Вказана обставина є обов`язковою підставою для скасування постановленого рішення, так як розгляд судом справи відбувся за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час та місце засідання суду, якщо саме вказаною обставиною обґрунтована апеляційна скарга.

В решті колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.02.2016 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 було закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а цивільний позов прокурора Іллічівського району м. Маріуполя залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 29.02.2016 року. (а.с.3) Із вказаної ухвали вбачається, що обвинувачений визнав свою провину, наполягав на звільненні його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Злочинними діями ОСОБА_1 місцевому бюджету в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради спричинена матеріальна шкода в сумі 59270,80 гривень. Цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування спричиненої шкоди залишено без розгляду.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що суд повинен був застосувати наслідки пропущення строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачу було відомо про наявність спричиненої шкоди та про особу, яка її спричинила ще у 2013 році - неспроможні.

Відповідно до положень ч.2 ст.265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про закриття провадження у кримінальній справі за обвинуваченнямОСОБА_1. у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України була постановлена Іллічівським районним судом м.Маріуполя 22.02.2016 року, а з цивільним позовом про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувся 15.04.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того доводи апеляційної скарги щодо наявності між сторонами трудових відносин та застосування строку позовної давності в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України)не ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , працюючи директором приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Бурпромсервіс» 14.12.2012 року уклав з Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради договір підряду № 513 з капітального ремонту по відновленню житлового будинку після пожежі по АДРЕСА_1 , згідно з яким ПП ВКФ «Будпромсервіс» мало виконати вказані роботи.

Договір підряду про надання послуг було укладено відповідно до глав 61 та 63 Цивільного кодексу України.

В свою чергу трудовий договір укладається відповідно до глави ІІІ Кодексу законів про працю України.

Тобто укладення, виконання і припинення договору підряду, регулюється цивільно-правовим законодавством, а укладення, виконання і припинення трудових договорів -трудовим законодавством, як наслідок до одного з видів договору не можна застосовувати норми, що регулюють інший вид договору.

Відповідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на вказане суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах задовольнив позовні вимоги щодо відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, а самепорушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою дляскасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане, заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року необхідноскасувати повністю та постановити нове, яким позовні вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 59270,80гривень.

У відповідності до положень ч.13 ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 592,71 грн.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року -скасувати повністю та постановити нове.

Позовні вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради в рахунок відшкодування майнової шкоди 59270 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 592,71 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

О.М. Пономарьова