Справа № 485/799/19
Провадження № 2/485/581/19
04 жовтня 2019 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтки І.А.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивувала таким. Власником квартири позивач являється з 2001 року. З невідомих їй підстав за вище вказаною адресою зареєстрований відповідач, який не є її ріднею, але не проживає за зареєстрованим місцем близько 20 років. Добровільно знятися з місця реєстрації у вказаній квартирі відповідач не бажає, чим порушує її права, як власника. Відповідач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.
Позивачка подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала, підтвердила, що відповідач не є членом її сім"ї та не проживає у квартирі з 2001 року (вх.№6790/19-вх. від 04.10.2019р.).
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем проживання та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . На підтвердження такого нею надано рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2019 року, яким визнано за позивачем право власності на квартиру за вище вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2001 року, та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167454828 від 22.05.2019 року про здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 31645858 від 17.05.2019 року (а.с.8).
З 10 червня 1993 року у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями реєстру територіальної громади м.Снігурівка від 30 травня 2019 року №456/01-2.5 (а.с.16).
Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Воробйова О.О. від 22.05.2019 року, встановлено що за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 А також гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою з 2001 року, що підтверджують сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Підпис депутата завірено начальником відділу приватизаційних та правових питань Коваль В. (а.с.6).
Позивач зазначає, що відповідач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, відповідач не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16).
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з 2001 року, тобто понад 18 років, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Крім того, відповідач не є та не був членом сім"ї позивача.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Снігурівка Миколаївської області, таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено- 04.10.2019 р.
Суддя