Ухвала

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 183/4756/17

провадження № 61-17780ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс» ) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 вересня 2007 року в загальному розмірі 222 905,64 грн, що складається із: заборгованості за основною сумою кредиту - 112 923,55 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 44 540,09 грн та нарахованих відсотків згідно з договором - 65 442,00 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року позов залишено без розгляду згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Кредекс Фінанс», ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок місцевого суду не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки вони не містять відомостей про належне повідомлення позивача про судові засідання, призначені на 04 грудня 2018 року та на 14 березня 2019 року, що виключає повторність неявки позивача в судове засідання та можливість застосування положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом порушено вимоги частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо допустимості доказів, зокрема досліджено неналежним чином засвідчену копію протоколу загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») від 01 вересня 2018 року, яка не була заздалегідь надана іншим учасникам справи. Апеляційний суд також порушив принцип змагальності, пославшись на неналежне повідомлення позивача про судові засідання, оскільки в апеляційній скарзі такі доводи не наводилися. ТОВ «Кредекс Фінанс» протягом восьми місяців не цікавилося перебігом справи та, змінивши 01 вересня 2018 року свою назву, жодним чином не повідомило про це суд. Тому місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що ця справа неодноразово призначалася до судового розгляду, однак матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ані позивача ТОВ «Кредекс Фінанс», ані ТОВ «Вердикт Капітал» про судові засідання, призначені на 04 грудня 2018 року та на 14 березня 2019 року. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд обґрунтовано скасував незаконну ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направив справу для продовження розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Кредекс Фінанс» в апеляційній скарзі не посилалося на неналежне повідомлення його місцевим судом про судові засідання, призначені на 04 грудня 2018 року та на 14 березня 2019 року, не спростовують встановлених апеляційний судом обставин, які є підставою для скасування ухвали місцевого суду.

Інші доводи касаційної скарги стосуються оцінки заявником добросовісності дій позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» в межах судового розгляду справи в суді першої інстанції та не мають відношення до змісту оскаржуваного судового рішення, оскільки предметом апеляційного перегляду була процесуальна ухвала місцевого суду про залишення позову без розгляду, постановлена з порушенням вищенаведених положень ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Ціна позову в цій справі становить 222 905,64 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 500 = 960 500 грн).

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, якою переглянуто ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року про залишення позову без розгляду, вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов