ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/11096/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1274/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакційно-видавничий центр «Сіверщина»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакційно-видавничий центр «Сіверщина» про захист честі та гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Редакційно-видавничий центр «Сіверщина» про захист честі та гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. З врахуванням виправленої позовної заяви позивач в позові просив:

визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та шкодять діловій репутації позивача, як фізичної особи-підприємця, відомості, опубліковані в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та розміщені в газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3. і на сайті SVOBODA.FM, а саме, відомості викладені у наступній частині статті: «...У 2013-2014 роках конфлікт відновився саме тоді, коли довіреність на управління акціями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяв відомий у Чернігові депутат міської ради, бізнесмен, колишній працівник правоохоронних органів ОСОБА_7. Мабуть , випадково? І чому так «співпало», що у приватному помешканні почалися підпали паркану, смс і телефонні погрози, включаючи з російських територій та окупованої частини Донбасу. Залякування родичів. Коктейлі молотова у двір 24 лютого 2015 року. Потім, 9 жовтня 2015, підпал літньої споруди у дворі перед будинком, де живе кілька сімей, кількома десятками пляшками «коктейлю молотова». Так горіло, що плавилося облицювання будинку, на який мало не перекинувся вогонь. Скриплячи зубами, наші славні правоохоронці мало не через місяць відкрили кримінальне провадження. А експертизу підпалу блокують і досі. Тільки зовсім темна людина не додумається - в чиїх це інтересах? Гранати, як доказ сили і безкарності. Що роблять «погані хлопчики», коли влада не реагує? Правильно, вони діють безкарно і ще нахабніше. Наступного дня після пожежі - знову у двір полетіли пляшки з «коктейлями молотова». Ще на наступний - кидали цілу ніч у двір листя і дратували вівчарку, щоб вона до ранку не стихала. Все іде по наростаючій: погрози, залякування, пожежа з пляшками - мовляв і будинок спалимо, тільки якщо далі кинемо. 29 жовтня 2015 року у дворі знаходять бойову наступальну гранату РГД 5 без чеки, з прихопленим ізолюючою стрічкою важелем. Поліція відкриває провадження. Де речі, пане прокуроре Комашко, якщо ви не вірите, то попросіть своїх підлеглих принести справу 0008431 від 29.10.2015. А заодно іще одну. Бо через два тижні, 13 листопада у дворі лежали ще одна бойова граната без чеки з ізолюючою стрічкою. Номер справи 0008952 від того ж числа. А пожежа від «коктейлів» - останні цифри справи ...8608 від 4 листопада того ж року. Ви думаєте справи «просуваються»? Навпаки. Затягуються. Міняються слідчі. Справи тимчасово зникають з поля зору, потім знову вигулькують. Але зараз починаються найдивовижніше. За справу береться найнепідкупніший і найпринциповіший борець зі злочинністю. Ні за що не вгадаєте: ХТО! І він нанесе удар не тим, хто підкидає гранати, приставляє пістолет до скроні, вчиняє підпали. Це не в його компетенції. Він просто допомагатиме «компанії», які діяла злочинними методами і стане, по суті, з позицій держави на захист інтересів «гранатної компанії»;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакційно-видавничий центр «Сіверщина» (редакцію газети «Сіверщина») на протязі 15 днів з моменту набрання законної сили рішенням у даній справі, за власний рахунок спростувати недостовірну інформацію, вказану у попередню пункті, у такий же спосіб, на тому ж місці шпальти, під заголовком «Спростування», шляхом публікації резолютивної частини рішення у даній справі яка супроводжується наступним текстом: «Відомості викладені у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» опубліковані в газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3., про участь ОСОБА_1 у підпалах, підкиданні бойових гранат та погрозах не відповідають дійсності та визнані Новозаводським районним судом міста Чернігова недостовірними»;

зобов`язати ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) спростувати недостовірну інформацію, розміщену ним на Інтернет-сторінці сайту SVOBODA.FM, у такий же спосіб, як вказано у попередньому пункті, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в квітні 2016 року, позивач, як акціонер ПрАТ Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів», звернувся до Чернігівської місцевої прокуратури та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області з заявами на дії посадових осіб цього товариства. За заявами позивача були порушені кримінальні справи та розпочато досудове слідство.

У статті містяться не перевірені, голослівні, наклепницькі висловлювання автора статті та неприкрите бажання облити брудом акціонерів, яке принижує та ганьбить честь і гідність кожного акціонера ПрАТ Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів».

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.07.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що висловлене відповідачем ОСОБА_3 припущення за своїм характером є оціночним судженням, що виключає можливість доказування його достовірності чи спростування та притягнення до відповідальності за його поширення. При цьому місцевий суд послався на висновок експертів за результатами проведення судово-лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи від 31.10.2018 № 6735/6736/18-39.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 08.07.2019, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування скарги заявник посилається на негативність інформації, поширеної про позивача, яка вважається недостовірною. Факт поширення такої інформації є саме публікація спірної статті від ІНФОРМАЦІЯ_3, в основу якої автором, відповідачем у справі ОСОБА_3 , покладено лише інформацію надану йому ОСОБА_2 , журналістом не було вчинено дій для перевірки опублікованої інформації. Судом не правильно застосовано норми ст. 30 ЗУ «Про інформацію».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на Інтернет-сторінці сайту SVOBODA .FM автором ОСОБА_3 розміщено статтю « ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 10-13 т. 1).

В газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 також розміщено статтю автора ОСОБА_13 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 14-15 т. 1).

Встановлено, що автором «ОСОБА_3» являється відповідач ОСОБА_3 .

З висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 6735/6736/18-39 від 31.10.2018 вбачається, що, у текстовому матеріалі: «…У 2013-2014 роках конфлікт відновився саме тоді, коли довіреність на управління акціями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взяв відомий у Чернігові депутат міської ради, бізнесмен, колишній працівник правоохоронних органів ОСОБА_7. Мабуть , випадково? І чому так «співпало», що у приватному помешканні почалися підпали паркану, смс і телефонні погрози, включаючи з російських територій та окупованої частини Донбасу. Залякування родичів. Коктейлі молотова у двір 24 лютого 2015 року. Потім, 9 жовтня 2015, підпал літньої споруди у дворі перед будинком, де живе кілька сімей, кількома десятками пляшками «коктейлю молотова». Так горіло, що плавилося облицювання будинку, на який мало не перекинувся вогонь. Скриплячи зубами, наші славні правоохоронці мало не через місяць відкрили кримінальне провадження. А експертизу підпалу блокують і досі. Тільки зовсім темна людина не додумається в чиїх це інтересах? Гранати, як доказ сили і безкарності. Що роблять «погані хлопчики», коли влада не реагує? Правильно, вони діють безкарно і ще нахабніше. Наступного дня після пожежі - знов у двір полетіли пляшки з «коктейлями молотова». Ще на наступний - кидали цілу ніч у двір листя і дратували вівчарку, щоб вона до ранку не стихала. Все іде по наростаючій: погрози, залякування, пожежа з пляшками - мовляв і будинок спалимо, тільки якщо далі кинемо. 29 жовтня 2015 року у дворі знаходять бойову наступальну гранату РГД 5 без чеки, з прихопленим ізолюючою стрічкою важелем. Поліція відкриває провадження. До речі, пане прокуроре Комашко, якщо ви не вірите, то попросіть своїх підлеглих принести справу 0008431 від 29.10.2015. А заодно іще одну. Бо через два тижні, 13 листопада у дворі лежали ще одна бойова граната без чеки з ізолюючою стрічкою. Номер справи 0008952 від того ж числа. А пожежа від "коктейлів" - останні цифри справи ...8608 від 4 листопада того ж року. Ви думаєте справи «просуваються»? Навпаки. Затягуються. Міняються слідчі. Справи тимчасово зникають з поля зору, потім знову вигулькують. Але зараз починаються найдивовижніше. За справу береться найнепідкупніший і найпринциповіший борець зі злочинністю. Ні за що не вгадаєте: ХТО! І він нанесе удар не тим, хто підкидає гранати, приставляє пістолет до скроні, вчиняє підпали. Це не в його компетенції. Він просто допомагатиме «компанії», які діяла злочинними методами і стане, по суті, з позицій держави на захист інтересів «гранатної компанії»?», наявному у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеній у газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, міститься інформація негативного та принизливого характеру щодо ОСОБА_1 , яка сприяє формуванню ... у суспільстві негативного ставлення до нього, як до особи, діяльність якої суперечить як суспільній моралі, так і, можливо, якимось законам.

Згідно об`єктивного змісту текстового матеріалу статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеної в газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, висловлювання в яких йдеться про «поганих хлопчиків», «компанію, яка діяла злочинними методами», «членів гранатної компанії», що залякують, палять паркан, літню споруду, дратують вівчарку, розкладають по подвір`ю бойові гранати, а також висловлювання «Тільки зовсім темна людина не додумається в чиїх це інтересах?», містять інформацію стосовно особи ОСОБА_1 та пов`язані з його ім`ям.

Інформація щодо особи ОСОБА_1 та його діяльності, експлікована у висловлюваннях: «... Що роблять «погані хлопчики», коли влада не реагує? Правильно, вони діють безкарно і ще нахабніше.», «Тільки зовсім темна людина не додумається в чиїх це інтересах? Гранати, як доказ сили і безкарності. Що роблять «погані хлопчики», коли влада не реагує? Правильно, вони діють безкарно і ще нахабніше.», «Він просто допомагатиме «компанії», які діяла злочинними методами і стане, по суті, з позицій держави на захист інтересів «гранатної компанії»?», наявних у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщеної в газеті «Сіверщина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, - викладена у формі оціночних суджень, а не фактичних тверджень (а.с.156-166 т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що висловлене відповідачем ОСОБА_3 припущення за своїм характером є оціночним судженням, що виключає можливість доказування його достовірності чи спростування та притягнення до відповідальності за його поширення. При цьому місцевий суд послався на висновок експертів за результатами проведення судово-лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи від 31.10.2018 № 6735/6736/18-39.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Таке право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

За положеннями статей 270, 297 ЦК України окремим видом особистих немайнових прав є право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про право особи звернутися з позовом про визнання недостовірною і спростування інформації, яка стосується її або членів її сім`ї та порушує немайнові права.

Так, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Редакційно-видавничий центр «Сіверщина» про захист честі та гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В позові посилався на те, що у спірній статті містяться не перевірені, голослівні, наклепницькі висловлювання автора статті та неприкрите бажання облити брудом акціонерів, яке принижує та ганьбить честь і гідність кожного акціонера ПрАТ Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів».

За клопотанням позивача ухвалою місцевого суду було призначено судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу писемного мовлення, з висновків якої вбачається, що висловлене відповідачем ОСОБА_3 припущення у спірній статті за своїм характером є оціночним судженням.

Крім того, як посилався автор статті під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, назва статті містить три крапки та знак запитання.

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції, за відсутності достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів.

Враховуючи викладене вище спростованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норми ст. 30 ЗУ «Про інформацію».

Згідно ст. 30 ЗУ «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є: "висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості."

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач, як акціонер ПрАТ Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів», звернувся до Чернігівської місцевої прокуратури та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області з заявами на дії посадових осіб цього товариства, а також те, що за заявами позивача були порушені кримінальні справи та розпочато досудове слідство, а у статті містяться не перевірені, голослівні, наклепницькі висловлювання автора статті та неприкрите бажання облити брудом акціонерів, яке принижує та ганьбить честь і гідність кожного акціонера ПрАТ Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції..

Розглядаючи справу, суд прийшов до правильного висновку, виходячи з розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать особу, та розмежував такі відомості від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених відповідачем у порядку реалізації конституційного права на свободи вираження думки і слова.

Отже, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, що може бути підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду, що поширена інформація в статті в тому числі і викладена відносно позивача є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів, а тому у відповідності до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту. Вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, а тому така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2019.

Головуючий Судді: