КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/9964/18 головуючий у суді І інстанції: Пінкевич Н.С.
провадження №22-ц/824/4004/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у складі судді Пінкевич Н.С. у справі за позовом ОСОБА_3 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 травня 2017 року на адресу відповідача ним було направлено клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, що у подальшому було отримане відповідачем. Разом з тим, у встановлений законом строк, вказане клопотання розглянуто не було. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розгляду клопотання визнана незаконною. Позивач вважає, що протиправні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, оскільки він під час мобілізації у 2014 році, він одним з перших пішов до лав Збройних Сил України та захищав суверенітет та територіальну цілісність України, і після сумлінно виконаних покладених на нього обов'язків служби на території Луганської області був демобілізований у запас. Після отримання статусу учасника бойових дій позивач сподівався на шанобливе ставлення, захист та соціальну допомогу органів влади та місцевого самоврядування в отриманні земельних ділянок.

Тому, позивач просив суд стягнути з Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за рахунок місцевого бюджету на його користь моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. ОСОБА_3 вважає, що судом першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні помилково вказано, що позивач посилався на погіршення стану його здоров'я, позбавлення його ведення повноцінного способу життя, постійних страждань та психологічного дискомфорту у зв'язку із протиправними діями відповідача. Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не проаналізував усіх обставин справи.

Відповідач Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений апеляційним судом, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що предметом доказування у справі, окрім наслідків у вигляді пережитих душевних хвилювань, є протиправність дій сільської ради та причинно-наслідковий зв'язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Також суд першої інстанції вказав, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували ту обставину, що погіршення стану здоров'я позивача виникло у зв'язку з несвоєчасністю розгляду клопотання.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 20 травня 2017 року ОСОБА_3 надіслав до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,1600 га, що розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.14).

Указане клопотання було отримано відповідачем у справі 25 травня 2017 року, що підтверджується витягом із сайту ДП «Укрпошта» (а.с.17).

Листом від 23 червня 2017 року №02/14/559/1 ОСОБА_3 було повідомлено про те, що його клопотання буде розглянуто на черговому засіданні сесії Гореницької сільської ради (а.с.18).

Відповідно до відтиску поштового штемпелю на конверті, працівниками відповідача лист від 23 червня 2017 №02/14/559/1 було здано до відділення поштового зв'язку лише 08 липня 2017 року (а.с.19).

Даний лист ОСОБА_3 отримав 19 липня 2017 року.

17 липня 2017 року між ОСОБА_3 та ДП «Центр Державного земельного кадастру» було укладено договір про розроблення проекту землеустрою (а.с.20).

Рішенням Гореницької сільської ради №7/38 від 20 липня 2017 року «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_3.» відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Гореничі, орієнтовною площею 0,16 га, в зв'язку з тим, що на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки, доданих до звернення, зазначена земельна ділянка, яка раніше передана у власність іншому громадянину (а.с.25).

У період з 23 травня 2017 року по 20 липня 2017 року Гореницької сільською радою щодо розгляду земельних питань (у тому числі звернень про надання дозволів на розробку проектів землеустрою) було проведено дві сесії, а саме 25 сесію - 25 травня 2017 року та 27 сесію - 20 липня 2017 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року (справа №369/9066/17) визнано дії та бездіяльність працівників Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо порушення строків розгляду клопотання ОСОБА_5 від 20 травня 2017 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,16 га, яка розташована в межах с. Гореничі на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області протиправними (а.с.32-33).

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми законодавства у сукупності із матеріалами цивільної справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відшкодування моральної шкоди за своєю правовою природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. У даному випадку порушення прав позивача було доведено у встановленому законом порядку за результатами розгляду адміністративної справи №369/9066/17 (щодо визнання дії та бездіяльність працівників Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо порушення строків розгляду клопотання ОСОБА_5 від 20 травня 2017 року ), сам факт порушення прав позивача свідчить про спричинення йому моральної шкоди та заподіяння моральних страждань, які суд апеляційної інстанції оцінив в розмірі 1000,00 грн., з урахування періоду часу протягом якого відбувались порушення прав позивача (з 20 червня 2017 року по 20 липня 2017 року).

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надане позивачем судове рішення є належним доказом на підтвердження протиправних дій відповідача, однак, суд першої інстанції не урахував вимог статті 1174 ЦК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 частково знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільної справи, і суд апеляційної інстанції вважає, що доцільною і виваженою сумою, що підлягає стягненню з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди є 1000,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та наявності підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є особою - учасником бойових дій, яка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вимог частини першої статті п'ятої Закону України «Про судовий збір».

Предметом позову ОСОБА_3 є стягнення з відповідача сум у відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., тобто судом розглядається одна немайнова вимога, яка підлягала би оплаті судовим збором у розмірі 704,80 грн.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума у розмірі 704,80 грн., тобто та ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання до суду позовної заяви, предметом якої є одна вимога немайнового характеру.

Крім того, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума у розмірі 1057,20 грн., тобто сума, що мала б бути сплачена за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції (704,80 грн. * 150%).

При здійсненні розрахунку судового збору, що підлягає стягненню на користь держави, суд апеляційної інстанції керувався положеннями Закону України «Про судовий збір». Також, суд урахував, що сума у розмірі 704,80 грн. у даному випадку є фіксованою сумою, що підлягала сплаті за подання позову, предметом якого є одна вимога немайнового характеру.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2018 року скасувати повністю, і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в дохід держависудові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «05» березня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко