КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 особисто та в особі представників ОСОБА_4, ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Піхур О.В., від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в особі начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в місті Києві, відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування шкоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в особі начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4, представників ОСОБА_4 і ОСОБА_6, позивача ОСОБА_5 у справі № 761/18174/15, що подана в порядку ст. 49 ЦПК України залишено без розгляду.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 особисто та в особі представників ОСОБА_4, ОСОБА_6 з вказаним судовим рішенням не погодилися та подали апеляційну скаргу.

Просили вказану ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, визнати підстави відводу судді Піхур О.В. обґрунтованими, вирішити питання про розподіл судових витрат та винести окрему ухвалу.

Вважали, що з висновками суду погодитися неможливо з огляду на те, що положення Кодексу застосовано всупереч нормам Конституції України та ч. 4 ст. З ЦПК України, чим порушено ст. 6-1, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 56 Конституції України і ст. 22 Конституції України.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу до суду не надали, у повному обсязі мали можливість реалізувати надані їм законом процесуальні права щодо спростування доводів апеляційної скарги, подання доказів, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, попри це у судове засідання не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Своє рішення про залишення позовної заяви в порядку ст. 49 ЦПК України сторони позивача без розгляду районний суд мотивував тим, що вона була подана після закінчення підготовчого засідання 17 квітня 2019 року.

Проте, на думку колегії суддів, районним судом залишено поза увагою таке.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом сторона позивача звернулася до Шевченківського районного суду в червні 2015 року і ухвалою судді від 20 липня того ж року в даній справі було відкрито провадження.

На час звернення до суду сторона позивача, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України 2004 року, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, мала право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову та до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Під час знаходження справи на розгляді в суді, Законом України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, до ЦПК України, зокрема, в частині процесуальних прав та обов'язків сторін, були внесені зміни.

Так, статтею 49 ЦПК України встановлено, що, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач, поряд з іншим, вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 2). До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі (ч. 3).

Крім того, положеннями статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії обмежене закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1) та установлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

Згідно з ч. 1 п. 9) Перехідних положень ЦПК України, окрім того, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У ст. 8 Конституції України закріплено положення, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

За наведеного, доводи апелянтів щодо порушення районним судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідно п. 4) ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для скасування спірної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги щодо обґрунтованості підстав відводу судді задоволеними бути не можуть через інший порядок їх розгляду, що встановлений главою 3 ЦПК України.

Передчасними, на думку колегії суддів, являються і вимоги апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат та постановлення окремої ухвали по справі, оскільки заявлені вони до початку розгляду справи по суті.

За наведеного, апеляційну скаргу сторони позивача слід задовольнити частково, а ухвалу районного суду - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 6) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 379, ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 особисто та в особі представників ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

А.С. Сержанюк