Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/17495/16-ц

провадження № 61-30291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Сведбанк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

(далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), ОСОБА_2 , треті особи:

ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2006 року між ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») було укладено кредитний договір № 0301/0506/88-352, на забезпечення виконання зобов`язань за яким між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір № 0301/0506/88-352Z-1 від 16 травня 2006 року, предметом якого була належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 , тобто у кредитному зобов`язанні відбулася заміна боржника.

Крім того, зазначав, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року.

У зв`язку зі смертю позичальника, відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», лише 11 листопада 2014 року звернулося до нотаріальної контори з заявою про свої вимоги до спадкоємців. Позивач вважає, що оскільки банк безпосередньо до ОСОБА_2 своєчасно не пред`явив вимоги, то він втратив одночасно і право вимоги за договором іпотеки.

Крім того, позивач зазначив, що оскільки він є майновим поручителем за виконання зобов`язань саме ОСОБА_4 , умови договору іпотеки не містять посилання на те, що він погодився забезпечувати виконання зобов`язання будь-яким новим боржником, тому вважає, що іпотеку слід припинити.

Також просив скасувати заборону відчуження нерухомого майна, оскільки ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не має дійсних прав за іпотечним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 14 лютого 2017 року (у складі судді Ходаківського М. П.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Припинено іпотеку квартири АДРЕСА_1 житловою площею 52,8 кв. м, загальною площею 84,1 кв. м , у будинку АДРЕСА_1 ), що складається із трьох житлових кімнат і допоміжних приміщень санвузлу, кухні, кладової, коридору, балкону, яка зареєстрована 26 травня 2006 року в Державному реєстрі іпотек під № 3261531 на підставі укладеного 10 травня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. із записом в реєстрі за № 14.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки до боржника (спадкоємця) ОСОБА_2 вимоги ПАТ «Сведбанк» належним чином не пред`явило та укладаючи договори факторингу та відступлення прав за іпотечним договором не отримало у позивача згоди відповідно до приписів статей 205, 521 ЦК України на забезпечення виконання кредитного зобов`язання спадкоємцями боржника, тобто новим боржником, а тому відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека спірної квартири підлягає припиненню.

Відмовляючи в задоволенні вимог про скасування заборони відчуження спірної квартири, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до приписів частини третьої статті 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку і такі дії повинні здійснюватися суб`єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно після набранням судовим рішенням про припинення іпотеки законної сили.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звертаючись до суду із позовною заявою, позивач ОСОБА_1 просив припинити іпотеку спірної квартири, проте, 16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, тобто між сторонами було укладено саме договір, але позивач не ставив питання про припинення договору іпотеки, у зв`язку з чим колегія суддів зазначила, що спосіб такого захисту права, який поставлений позивачем, законом не передбачено, у зв`язку з чим позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В частині вирішення позовних вимог про скасування заборони відчуження квартири просив направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував відсутність відповідних застережень в іпотечному договорі про згоду ОСОБА_1 забезпечувати виконання кредитного зобов`язання спадкоємцями боржника, як правильно про це зробив висновок суд першої інстанції.

Також, апеляційний суд залишив поза увагою те, що згідно з частиною другою статті 1281 ЦК України ПАТ «Сведбанк», як кредиторові спадкодавця, належало пред`явити свої вимоги до спадкоємців боржника, тобто співвідповідача ОСОБА_2 , незалежно від настання строку вимоги протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися у березні-квітні 2010 року про відкриття спадщини, оскільки ПАТ «Сведбанк», вважаючи ануїтетні платежі простроченими, в березні 2010 року пред`являв вимогу про дострокову сплату 15 березня 2010 року всієї суми боргу за правилами частини другої статті 1050 ЦК України на умовах підпункту 3.8, 3.10 кредитного договору. Проте банк цього не зробив.

Крім того, оскільки безпосередньо до ОСОБА_2 , яка згідно зі статтею 1282 ЦК України несе відповідальність у межах вартості одержаного у спадщину майна, ПАТ «Сведбанк» свої вимоги своєчасно належним чином не пред`явив, то відповідно до статей 548, 593 ЦК України він втратив одночасно і право вимоги за договором іпотеки, а тому дійсних вимог новому кредитору ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передати не міг.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 травня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 0301/0506/88-352 зі строком до 15 травня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір від 16 травня 2006 року, предметом якого була належна ОСОБА_1 на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 08 вересня 2016 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №0301/0506/88-352-Z-1 від 16 травня 2006 року.

У зв`язку зі смертю позичальника, відповідач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», 11 листопада 2014 року звернулося до нотаріальної контори з заявою про свої вимоги до спадкоємців.

Приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. 24 жовтня 2015 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 16 травня 2006 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання.

Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Крім того, відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_2 (відповідач у цій справі), отже у кредитному зобов`язанні відбулася заміна боржника.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відтак, сплив строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, визначених статтею 1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, оскільки судом першої інстанції встановлено, що безпосередньо до ОСОБА_2 , яка згідно зі статтею 1282 ЦК України несе відповідальність у межах вартості одержаного у спадщину майна, ПАТ «Сведбанк» свої вимоги своєчасно належним чином не пред`явив, то відповідно до статей 548, 593 ЦК України він втратив одночасно і право вимоги за договором іпотеки.

Крім того, оскільки позивач є майновим поручителем за виконання зобов`язань саме ОСОБА_4 , а суд першої інстанції на підставі умов спірного договору іпотеки встановив, що умови цього договору іпотеки не містять згоди ОСОБА_1 на забезпечення виконання за договором іпотеки основного зобов`язання новим боржником-спадкоємцем після смерті позичальника, то позовні вимоги про визнання іпотеки припиненою є обґрунтованими. Вказаного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі встановлених обставин справи та з урахуванням вимог закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги, апеляційний суд зазначеного не врахував, неправильно застосував норму статті 17 Закону України та частини першої статті 523 ЦК України.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування заборони відчуження нерухомого майна, ОСОБА_1 , що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у справі № 201/835/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., ТОВ «ФК «Вектор плюс» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, суд ухвалив: усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном шляхом зобов`язання ТОВ «ФК «Вектор плюс» звільнити квартиру АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «ФК «Вектор плюс», з тих підстав, що боржник ОСОБА_4 померла, а ОСОБА_1 факторингова компанія не повідомляла про відступлення прав вимоги.

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у справі № 201/835/16-ц рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року (на яке суди попередніх інстанцій у цій справі посилалися у своїх рішеннях) та додаткове рішення суду першої інстанції від 22 вересня 2016 року скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності закрито. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Вектор плюс» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити квартиру відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у вказаній вище справі (провадження № 14-282цс19) постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Дніпровського апеляційного суду.

Отже, на час здійснення перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції, рішення суду, на яке посилався позивач як на підставу своїх вимог, не набрало законної сили.

Враховуючи вказане, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування заборони відчуження нерухомого майна з підстав здійснення таких дій суб`єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно після набранням судовим рішенням про припинення іпотеки законної сили, хоч і є помилковим, проте не впливає на правильність вирішення спору в цій частині, оскільки заявлення вказаних вимог, враховуючи вищевикладені обставини справи, є передчасним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ухвалене відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Звертаючись із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року, ОСОБА_1 сплатив 1335 грн судового збору за подання касаційної скарги. Разом з тим, на момент звернення із вказаною касаційною скаргою (07 грудня 2017 року) розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становив 1322,88 грн (спір у справі щодо двох немайнових вимог).

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, сплачений за її подання судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам - 661,44 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 44 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська