Номер провадження: 22-ц/813/216/19
Номер справи місцевого суду: 520/1008/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря судового засідання Півнєва Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»(надалі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, укладеним 07 квітня 2007 року, що складається з відсотків за користування кредитом в розмірі 14 896 гривень 50 коп., нарахованих за період з 15 грудня 2012 року по 15 грудня 2017 року (а.с. 1-3).

В обгрунтування позову представник банку зазначив, що 07 квітня 2007 року між ПАТ КБ Приват Банк, з одного боку, та ОСОБА_3, з другого боку, був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 2 756,00 гривень, який зобовязався погашати частинами в сумі 282 грн 33 коп. щомісяці в період з 1 по 5 число.

Укладений між сторонами кредитний договір за своєю юридичною природою є договором приєднання. Надавши банку письмову заяву, відповідач підтвердив, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають кредитний договір.

Оскільки ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором не виконує, банк змушений звернутися з позовом до суду про стягнення суми відсотків, нарахованих за час фактичного користування запозиченими коштами.

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» залишено без задоволення (а.с. 43-44).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 17 липня 2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги (а.с. 49-52).

Апелянт, зокрема, вважав, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково поклав на банк обовязок доведення того факту, що договір, укладений між сторонами 07 квітня 2007 року, є чинним на момент розгляду справи.

На думку апелянта, зміст статті 81 ЦПК України вимагає того, щоб процесуальний обовязок доказування був покладний на сторони в рівній мірі, а тому за відсутності доказів про припинення зобовязання останнє має вважається дійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року ПАТ КБ «Приват Банк» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 червня 2018 року, відкрито апеляційне провадження (а.с. 63-64).

В звязку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 11.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом (а.с. 83-84).

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, і сторони не заперечують, що 07 квітня 2007 року відповідач уклав з позивачем договір №ODXRRX11320019 та отримав кредит у сумі 2 756 гривень 40 коп..

За умовами договору банк надає клієнту строковий кредит в сумі 2 756 гривень 40 коп. В обмін на зобовязання позичальника повернути кредит та сплатити проценти в обумовлені в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення кредиту здійснюється щомісяця в період з 1 по 5 число шляхом надання банку платежу в розмірі 232 гривень 33 коп. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. При порушенні позичальником зобовзань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки у розмірі 11,83% на місяць на суму залишку непогашеної заборгованості.

Діючи як суд факту, апеляційний суд встановив, що кредит був наданий відповідачу на строк 12 місяців, а саме з 07 квітня 2007 року по 07 квітня 2008 року включно (а.с. 6).

Таким чином, сторони визначили в договорі строк кредитування, який становив 12 місяців.

Виходячи з предмету спору, переданого на розгляд суду, позивач продовжував нараховувати позичальнику відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування і просить стягнути 14 896 ривень 50 коп. за період з 15 грудня 2012 року по 15 рудня 2017 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців до 07 квітня 2008 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними платежами з 01 по 05 число кожного місяця. Починаючи з 08 квітня 2008 року, відповідач зобовязаний повернути всю заборгованість за договором незалежно від вимоги та без розстрочення (періодичних платежів).

Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

В пункті 54 Постанови зокрема зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутність у позивача законного права нараховувати відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування є сама по собі достатньою підставою для відмови в позові.

Оскільки за встановленими обставинами справи доводи апеляційної скарги не спростували вірних по суті висновків суду першої інстанції, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

ОСОБА_4

ОСОБА_5

04.03.2019 року м. Одеса