Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/2256/18
Провадження №2/382/248/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2019 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю"СК "М-Лайф", про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ

В позові до суду позивач вказав, що 15.02.2016 року між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №200458519. Даний договір укладено у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування кредитів та Тарифами являє собою Кредитний договір. Основними параметрами заяви оферти є: найменування продукту: Visa Platinum CashBack; тип картки: Visa Platinum; рахунок клієнта; НОМЕР_1; Максимальний кредитний ліміт: 50 000.00 гри.; Кредитний ліміт 15 250 гри., при цьому встановлений розмір за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений, шляхом направлення SMS - повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках.

На дату укладення Договору про Картку доступний розмір кредитного Ліміту для безпосереднього використання Клієнтом становить 15 000.00 грн. Максимальна ставка по ліміту; 58.8% річних (з розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного Ліміту протягом всього строку його дії) 90.02% Абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного Ліміту протягом всього строку його можливої дії ) 24 815.08 грн. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку, затверджені Наказом №706/1 від 04.11.2015 року.

Вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про страхування» у зв'язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення.

В порушення ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично перед укладанням кредитного договору працівники не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь - якого окремого документу, де викладена інформація передбачена вищезазначеними законами, на якому б стояв підпис позивача про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови по картках та Тарифи по картках, як окремого документу, а також бідь-яких довідок чи повідомлень, перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

- відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови п.3 Тарифів, які є частиною Кредитного договору оскільки в ньому встановлено вимогу щодо сплати комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 10 грн., щомісячно, виходячи з того, що згідно Правил надання банками України споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

- умовами спірного договору порушено також норми встановлені ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» а також ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, під час підписання договору позивачеві пояснили, що якщо він не погодиться на послуги добровільного страхування, кредит він не отримає, він не міг ознайомитися із умовами договору через дрібний шрифт та швидкоплинність розгляду процедури розгляду пропозиції, а тому вважає, що відповідачем нав'язано йому послуги страхування. І як наслідок, умови договору в цій частині він вважає несправедливими.

З огляду на вищезазначене, позивач просить визнати недійсним Кредитний договір №200458519 від 15.02.2016 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи вчасно повідомлений, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача необхідно відмовити, виходячи із наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

15.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №200458519. Даний договір укладено у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування кредитів та Тарифами являє собою Кредитний договір. Основними параметрами заяви оферти є: найменування продукту: Visa Platinum CashBack; тип картки: Visa Platinum; рахунок клієнта; НОМЕР_1; Максимальний кредитний ліміт: 50 000.00 гри.; Кредитний ліміт 15 250 гри., при цьому встановлений розмір за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений, шляхом направлення SMS - повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. На дату укладення Договору про Картку доступний розмір кредитного Ліміту для безпосереднього використання Клієнтом становить 15 000.00 грн. Максимальна ставка по ліміту; 58.8% річних (з розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного Ліміту протягом всього строку його дії) 90.02% Абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного Ліміту протягом всього строку його можливої дії ) 24 815.08 грн. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку, затверджені Наказом №706/1 від 04.11.2015 року

Водночас, позивач просить на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року визнати договір, укладений між сторонами 15.02.2016 року недійсним.

Згідно преамбули вказаного Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року (далі - Постанова № 9) відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Проте відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір було укладено у письмовій формі.

В матеріалах справи міститься копія наданої ОСОБА_1 Заяви (оферти) № 200458519 від 15.02.2016 на якій наявний особистий підпис останнього, в якій зазначена інформація, котра передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до п.1.5 Заяви (оферти) №200458519, підписанням цієї заяви позивач підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ.

Крім того, спірний Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі (а.с.8).

Отже судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти та виконував умови договору; відповідач надав позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та повна інформація стосовно умов кредитування.

Належних та допустимих доказів на спростування цього висновку позивачем не надано. А тому посилання позивача на порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення спірного договору є необґрунтованими та безпідставними.

Також позивач вважає несправедливими умови договору, оскільки в ньому встановлено вимогу щодо сплати комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 10 грн., щомісячно, що передбачено п.3 Тарифів, які є частиною Кредитного договору комісійної винагороди за обслуговування неактивного Рахунку, а саме за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Статтею 203 ЦК України передбачено що, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Разом з тим у зв'язку з ліквідацією Банку комісійна винагорода за обслуговування неактивного Рахунку з позивача не встановлювалась та не стягувалась.

За таких умов посилання позивача на недійсність кредитного договору в цій частині є безпідставними.

Як вбачається з Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK 200458519 від 15.02.2016 року, даний договір укладено між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «М-Лайф» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник), умови договору: страхова сума за договором страхування за страховими випадками, передбаченими п. 4.2 Договору страхування, визначається та встановлюється від суми заборгованості Застрахованої особи за Договором про картку на останній робочий день кожного календарного місяця впродовж дії Договору страхування. У випадку відсутності у Застрахованої особи заборгованості за Договором про картку на останній робочий день календарного місяця, страхова сума та відповідно розмір страхової відповідальності Страховика за таким Договором страхування встановлюється у розмірі 0 (нуль) гривень.

Відповідно до пункту 4.5. Умов страхування до Договору про страхування, Страховий тариф (місячний) становить 1.5 відсотка.

Правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані із страхуванням життя та укладеним договором, врегульовані ЦК України і Законом України «Про страхування».

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.998 ЦК України, договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Отже, позивачем не надано суду обґрунтування з посиланням на докази, які б вказували на недійсність договору добровільного страхування життя від 15.02.2016 року.

Згідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З вказаними умовами та порядком споживчого кредитування банку ОСОБА_1 ознайомився та погодився, про що свідчить його підпис на вказаних документах. Позивач отримав кошти та виконував умови договору. Позивачем тричі сплачувалися кошти на виконання умов договору. Доказів того, що його примусили отримати кредит, чи не дали часу на ознайомлення з кредитним договором не надано. Крім того, позивач, як споживач, міг протягом 14 днів з моменту отримання коштів звернутися до банку і розірвати даний кредитний договір.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конституції України, ст. ст. 3, 4, 13, 202, 203, 215,526,536,611,1050,1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Банки та банківську діяльність», Закону України «Про третейські суди» ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 258- 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю"СК "М-Лайф" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 05 березня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л. І.