КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №752/20611/16-ц

03 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П.., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

06 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.2016 року, о 13-20 год. в с. Дмитрівка по вул. Шляховій на автодорозі с. Забуччя-Капітанівка, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить йому на праві власності, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно страхового поліса № АЕ/9452607 відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське».

29.07.2016 року він звернувся до ПрАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування, подавши всі необхідні документи для цього. Крім того, ним було надано страховій компанії рахунок ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» на загальну суму 178 475,97 грн.

26.11.2016 року його автомобіль було повністю відновлено та ним було здійснено оплату вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 176 015,35 грн.

У встановлені законом строки відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» не було виплачено йому страхове відшкодування, а тому страхова компанія повинна сплати на його користь суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом в розмірі 100 000,00 грн., а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 повинен йому відшкодувати суму в розмірі 76 015,35 грн. грн., що є різницею між фактичною вартістю відновлювального ремонту його автомобіля (176 015,35 грн.) та розміром страхового відшкодуванню, яке підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» (100 000,00 грн.).

Враховуючи наведене та з усіма уточненнями позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., а також пеню за період з 27.10.2016 року по 27.10.2017 року в розмірі 26 468,47 грн., 3 % річних за період з 27.10.2016 року по 19.09.2018 року в розмірі 5685,98 грн., інфляційні збитки за період з 27.10.2016 року по 19.09.2018 року в розмірі 21610,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму в розмірі 76015,35 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також 3 % річних за період з 27.10.2016 року по 19.09.2018 року в сумі 4329,74 грн. та інфляційні збитки за вказаний період в сумі 16426,84 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати та витрати, пов`язані із оплатою вартості правової допомоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 26 468 грн. 47 коп., 3% річних в сумі 5 685 грн. 98 коп. та інфляційні збитки в сумі 21 610 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 76 015 грн. 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 252 грн. 78 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 984 грн. 06 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані із отриманням правової допомоги в сумі 8 234 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов'язані із отриманням правової допомоги в сумі 6 492 грн. 90 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги висновок ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року, складений на замовлення ПрАТ «СТ «Іллічівське», за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 03.07.2016 року складає 102 339,21 грн., а вартість відновлювального ремонту - 166 369 грн. Вважав, що він має сплатити позивачу різницю між сумою матеріальної шкоди - 102 339,21 грн. та лімітом відповідальності страховика - 100 000 грн., а саме 2339,21 грн.

Звертав увагу на те, що в наданому позивачем акті виконаних робіт ТОВ " Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" зазначено про заміну, ремонт деталей та проведення робіт, які відсутні в акті огляду транспортного засобу. Крім того, ціни, зазначені в даному акті виконаних робіт, значно завищені.

На його думку, задовольняючи позов про стягнення збитків на підставі акту виконаних робіт, суд мав зобов'язати позивача передати йому пошкоджені та замінені деталі.

З метою доведення своєї позиції просить апеляційний суд призначити у даній справі судову експертизу на вирішення якої поставити питання: «Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП, що сталася 03.07.2016 року?»

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Король Інна Олександрівна просила апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Зазначаючи про те, що в акті виконаних робіт вказані заміна та ремонт деталей, які відсутні в акті огляду транспортного засобу, апелянт не зазначає, які саме деталі були відремонтовані/замінені, проте не були вказані в акті огляду автомобіля. Посилаючись на завищені ціни на ремонт автомобіля, апелянтом надано рахунок-фактуру № від 14.07.2016 року ТОВ «Автоцентр Київ» на суму 103693,26 грн., проте вказаний рахунок не може бути взятий до уваги, оскільки не має відношення до даного спору, не надавався в суді першої інстанції, на ньому відсутня печатка товариства та не зрозуміло для здійснення ремонту якого саме автомобіля зазначені в ньому запчастини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 адвокат Король ІннаОлександрівна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» в судове засідання явку свого представника не забезпечило, про день та час слухання справи судом повідомлялося у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2016 року о 13-20 год. в с. Дмитрівка по вул. Шляховій на автодорозі с. Забуччя-Капітанівка, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6222/16-ц від 11.07.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.15).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно страхового поліса АЕ/9452607, - відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське». Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн.

29.07.2016 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.24).

Відповідно до висновку ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року, який було складено на замовлення ПрАТ «СТ «Іллічівське», вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження КТЗ «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 03.07.2016 року складає суму в розмірі 102339 грн. 21 коп., а вартість відновлювального ремонту КТЗ складає суму в розмірі 166 369 грн. 91 коп. (а.с.143-149)

Позивачем було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «Шкода» реєстраційний номер НОМЕР_2. Відповідно до наданих документів фактично позивачем було витрачено та сплачено за відновлювальний ремонт автомобіля 176 015,35 грн. (а.с.32-34, 35-37, 38, 39).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що у встановлені законом строки відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» не було виплачено йому страхове відшкодування, а тому ПрАТ «СТ «Іллічівське» повинно сплати на його користь суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом в розмірі 100000,00 грн., а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати йому суму в розмірі 76015,35 грн. грн., що є різницею між фактичною вартістю відновлювального ремонту (176015,35 грн.) та розміром страхового відшкодуванню, яке підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» (100000,00 грн.), а також 3 % річних та інфляційні втрати.

Оскаржуваним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 26 468 грн. 47 коп., 3% річних в сумі 5 685 грн. 98 коп. та інфляційні збитки в сумі 21 610 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 76 015 грн. 35 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині вирішення вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» не оскаржується, як і не оскаржується в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних втрат.

Також апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості розподілу судових витрат.

Всі доводи апеляційної скарги стосуються безпідставності стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонт автомобіля позивача в розмірі 76 015 грн. 35 коп. та фактично рішення суду оскаржується лише в цій частині.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційна скарга містить доводи лише щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми матеріальної шкоди в розмірі 76 015 грн. 35 коп., то апеляційним судом переглядається рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми матеріальної шкоди в розмірі 76 015 грн. 35 коп., суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, зі ПрАТ «СТ «Іллічівське» в якому ОСОБА_2 застрахував свою відповідальність, стягнуто суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом в розмірі 100000,00 грн., а тому ОСОБА_2, винна особа, повинен відшкодувати позивачу шкоду, яка не покривається страховою виплатою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З досліджених доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 та, відповідно до наданого ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" акту виконаних робіт від 24.11.2016 року, квитанцій № 19197773 від 15.11.2016 року, № 19115192 від 10 листопада 2016 року, чек № 5020 від 23.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить суму 176 015,35 грн. і була сплачена позивачем на користь ТОВ " Автоцентр Прага Авто на Кільцевій", яке здійснювало вказаний відновлювальний ремонт автомобіля позивача. (а.с.32-34, 35-37, 38, 39).

Посилання ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля на суму 176 015,35 грн. є безпідставним та спростовується зазначеними вище доказами. Крім того, в поясненнях від 02.11.2019 року, на звернення ОСОБА_3, ТОВ "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" зазначило, що між товариством та ОСОБА_3 було погоджено вартість виконаних робіт, яка становить 176015,35 грн. та товариство не має претензій до ОСОБА_3 в частині виконання ним грошових зобов'язань. (т.2 а.с.20-21)

Вказане вище беззаперечно підтверджує сплату позивачем суми в розмірі 176 015,35 грн. на оплату відновлювального ремонту його автомобіля.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на те, що вказаним рішенням з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь позивача стягнуто страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. (ліміт страхової виплати), якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_2, відповідно до вимог статті 1194 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яку стягнуто з ПрАТ «СТ «Іллічівське», а саме 176015,35 грн. - 100000 грн. = 76015,35 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року, складений на замовлення ПрАТ «СТ «Іллічівське», за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 03.07.2016 року складає 102 339,21 грн., а вартість відновлювального ремонту - 166 369 грн., тому він має сплатити різницю між сумою матеріальної шкоди - 102 339,21 грн. та лімітом відповідальності страховика - 100 000 грн., а саме 2339,21 грн., не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та спростовуються наведеним вище. В даному випадку, позивачем за власний кошт проведено ремонт автомобіля пошкодженого з вини ОСОБА_2. При цьому, законодавством закріплено принцип повного відшкодування заданої шкоди, тому суд, визначаючи суму, яка підлягає стягненню з винної особи, виходив саме з реально понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого майна, а не з розміру матеріальної шкоди, визначеної у висновку ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що ціни на деталі автомобіля позивача, зазначені в акті виконаних робіт, значно завищені, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин він суду першої інстанції не надав, на вказані обставини в суді першої інстанції не посилався. Надана до апеляційної скарги копія рахунку-фактури ТОВ " Автоцентр Київ" не може бути прийнята апеляційним судом в якості доказу у справі, так як є новим доказом, поважних причин неподання цього доказу до суду першої інстанції відповідач не зазначив, а відповідно до вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті виконаних робіт зазначено про заміну, ремонт деталей та проведення робіт, які відсутні в акті огляду транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2, посилаючись на такі обставини, не зазначає, які саме конкретні роботи та деталі, що вказані в акті виконаних робіт ТОВ " Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" не відповідають акту огляду транспортного засобу з урахуванням характеру отриманих в результаті ДТП пошкоджень. При цьому колегією суддів досліджено акт виконаних робіт та акт огляду транспортного засобу й суперечностей між ними не встановлено.

Також не є підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те що, задовольняючи позов про стягнення збитків на підставі актів виконаних робіт, суд мав зобов'язати позивача передати йому пошкоджені та замінені деталі, оскільки, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Зазначені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 752/13423/14-ц

При цьому з матеріалів справи не вбачається та апеляційним судом не встановлено, що протягом розгляду даної справи ОСОБА_2 звертався до суду із відповідною заявою. Не містить посилання на таке звернення і відповідна апеляційна скарга.

Викладене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі на стадії апеляційного розгляду справи судової експертизи для встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, було залишено без задоволення протокольною ухвалою колегії суддів від 08.08.2019 року, у зв'язку з тим, що таке клопотання не заявлялося в суді першої інстанції та об'єктивних причин неможливості його подання до суду першої інстанції відповідачем зазначено не було.

Таким чином, судом першої інстанції, правильно визначено вартість фактично проведеного та документально підтвердженого відновлювального ремонту пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Шкода» в розмірі 176 015,35 грн. ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування розміру відновлювального ремонту автомобіля позивача.

Оскільки розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страхової компанії складає суму в розмірі 100000,00 грн., то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача 176015,35 грн. та 100000,00 грн. стягнутого страхового відшкодування, яка становить суму в розмірі 76015,35 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 76015,35 грн. ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2.

В частині вирішення вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних втрат апеляційна скарга не містила доводів, тому рішення суду в цій частині не переглядалося.

З огляду на те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а позивачем понесено витрати пов'язані з наданням йому професійної правничої допомоги у зв'язку з розглядом апеляційної скарги відповідача, та представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судових засіданнях заявлялося про стягнення з апелянта на користь позивача цих витрат, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складають з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу та пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно частин 3-6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2016 року між Адвокатським бюро «Приймак та партнери» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги.

У зв'язку з апеляційним переглядом справи за скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції, позивачем здійснено оплату за договором про надання правової допомоги від 07.11.2016 року на загальну суму 6000 грн., що підтверджується оригіналами платіжних доручень №15775207 від 06 серпня 2019 року на суму 4500 грн. та №1 від 10 вересня 2019 року на суму 1500 грн.

Згідно Актів виконаних робіт від 06 серпня 2019 року, від 08 серпня 2019 року та від 12 вересня 2019 року адвокатом вчинено наступні дії:

- ознайомлення з матеріалами справи 06 серпня 2019 року в Київському апеляційному суді, що становить 1000 грн.;

- підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу, що становить 2000 грн.;

- представлення інтересів клієнта під час судового засідання 08 серпня 2019 року, що становить 1500 грн.;

- представлення інтересів клієнта під час судового засідання 12 вересня 2019 року, що становить 1500 грн.;

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 не заявлялося.

З огляду на те, що у зв'язку з поданою ОСОБА_2 апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, ОСОБА_3 понесено витрати на оплату послуг адвоката за надання йому професійної правничої допомоги в розмірі 6000 грн., апеляційну скаргу, за наслідками її розгляду, залишено без задоволення і апелянтом не заявлялося клопотання про зменшення розміру таких витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4) 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: