ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2973/19 Справа № 199/2663/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом визнання недостовірною інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 05 грудня 2017 року під час судового розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська адміністративної справи № 200/11365/17 ОСОБА_2 надавав свої пояснення та повідомив суду неправдиву інформацію, що порушує його (позивача) честь та гідність і зумовило нанесення йому моральної шкоди, оскільки відповідач звинуватив його у вчиненні злочину, спрямованого на ухилення від сплати податків.

Вважає, що відповідач своїми неправдивими висловлюваннями принизив його честь, гідність та ділову репутацію, чим завдав моральної шкоди.

На підставі зазначеного, просить суд визнати недостовірною інформацію, висловлену відповідачем, що він є виконавцем злочину, спрямованого на ухилення від сплати податків, вираженої у фразах: «...в даній схемі було задіяно декілька осіб, а ОСОБА_1 явився тільки жалом...», «...виконуючи оцю схему, пан ОСОБА_1...», та що дії позивача з декларування товарів мали наслідком звільнення співробітників Дніпропетровської митниці ДФС, виражених у фразі «...він своїми діями приніс біду в сім'ї людей, які на сьогоднішній день осуджені, інспектор, котрий оформив, зрозуміло, що звільнений...». Також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 61 488,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом визнання недостовірною інформації та відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовну заяву.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки не надав оцінки доказам, які ним наводилися в позові, як підстави задоволення такого та не врахував той факт, що спірна інформація була поширена відповідачем при розгляді адміністративної справи та оцінювалась в якості доказів в адміністративній справі, тоді як оскаржувані висловлювання позивача не містять інформації щодо предмету доказування у відповідній справі.

Відповідач в порядку, передбаченому положеннями ст.360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2017 року під час судового розгляду Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська адміністративної справи № 200/11365/17 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС ТА ДФС України у судовому засіданні ОСОБА_2, діючи як представник відповідача у вказаній адміністративній справі, надав свої заперечення проти позову, які, зокрема містили наступні вислови: «...в даній схемі було задіяно декілька осіб, а ОСОБА_1 явився тільки жалом...», «...виконуючи оцю схему, пан ОСОБА_1...», «...він (позивач) своїми діями приніс біду в сім'ї людей, які на сьогоднішній день осуджені, інспектор, котрий оформив, зрозуміло, що звільнений...».

Встановивши зазначені обставини та керуючись положеннями ст.ст.3,28 Конституції України, суд першої інстанції обгрунтовано врахував п.п. 15,17,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та правильно вважав, що поширена відповідачем інформаціє не є такою, що порушує немайнові права позивача, оскільки висловлена виключно як показання у судовому засіданні при розгляді адміністративної справи, тому дійшов висновку, що інформація, про яку вказує позивач у позовній заяві, була підставою та предметом судового спору в адміністративній справі, та такі обставини досліджувалися в судовому засіданні і відповідно їм надана правова оцінка.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, заявлених позивачем.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом з тим, за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Як видно з тексту позовної заяви, відповідач виклав особисту думку, надаючи оцінку, засуджуючи дії позивача, що є його особистою, суб'єктивною думкою вказаних подій, певних обставин та подій, надає характеристику його особистих якостей як людини та громадянина. Отже, текст позовної заяви не містять фактичних даних, а тому не може бути предметом судового захисту на підставі ст. 277 ЦК України.

Крім того, доказів про приниження своєї ділової репутації позивач не надав так само, як і не довів, що оспорювана інформація якимось чином перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо необгрунтованої відмови районним судом у задоволенні позову та щодо фактичних обставин у цій справі, не заслуговують на увагу, оскільки інформація, зазначена у позовній заяві була доказом у відповідній адміністративній справі, тому не може бути предметом іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом, оскільки суд не може давати правову оцінку процесуальним діям сторін та діям суду у конкретній справі, розглядаючи іншу справу, для яких законодавець передбачив відповідно процесуальний апеляційний та касаційний порядок оскарження ухвалених по справі судових рішень.

За роз'ясненнями, які наведені в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі, тоді як викладені у позовній заяві обставини були предметом дослідження в рамках цивільної справи та в ухваленому рішенні надана їм правова оцінка.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі,

якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені позивачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова