КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/2623/19 головуючий у І інстанції: Лісовська О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Сержанюка А.С.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_4 про відшкодування завданої майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та/або Страхова компанія) звернулось з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2017 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями SsangYong Korando д/н НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 та Fiat Doblo д/н НОМЕР_7 під керуванням водія ОСОБА_5

Автомобіль SsangYong Korando д/н НОМЕР_6 був застрахований ОСОБА_6 у позивача за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 18 серпня 2017 року.

У результаті ДТП автомобіль Fiat Doblо отримав механічні пошкодження. Позивачем власнику автомобіля Fiat Doblo було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 31 242,75 грн.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь страхове відшкодування у розмірі 31 242,75 грн. в порядку регресу та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що заподіювач шкоди не звернувся до страхової компанії з письмовим повідомленням про ДТП, що надає право зворотної вимоги на суму страхового відшкордування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 вказує, що страхова компанія була повідомлена про ДТП в день його здійснення наданим письмовим повідомлення встановленого МТСБУ зразка - Європротоколом від 17 дистопада 2017 року, підписаним відповідачем, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, оскільки останній був повідомлений про дорожньо-транспортну подію належним чином.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2017 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями SsangYong Korando д/н НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 та Fiat Doblo д/н НОМЕР_7 під керуванням водія ОСОБА_5

В результаті ДТП автомобіль Fiat Doblo д/н НОМЕР_7 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдано - матеріальну шкоду. Відповідно до Звіту № 324 від 30 листопада 2017 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля становить 36 586,90 грн.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Автомобіль SsangYong Korando д/н НОМЕР_6 був застрахований власником ОСОБА_6 у Страховій компанії «ПЗУ Україна» за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 7056826 від 18 серпня 2017 року та відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA020/L01/01 від 06 лютого 2018 року позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля на загальну суму 31 242,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11764 від 07 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Так, відповідно до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц.

Згідно встановлених обставин, страхову компанію було повідомлено про ДТП потерпілою особою, що дозволило страховику переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, що не свідчить про здійснення ним необгрунтованих виплат, а відтак заподіяної страховику шкоди.

Посилання апелянта на норми ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як підставу для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, без урахування зазначених обставин, є помилковим.

Натомість, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про те, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, не призвів до необгрунтованих виплат потерпілій особі, що можна було б вважати заподіяною йому шкодою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідачем заявлено клопотання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та надано до матеріалів справи відповідні докази, а саме копію додаткової угоди, копію акту прийому-передачі послуг та копія квитанції на оплату послуг адвоката.

Згідно частин 1, 2 ст.15ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься Акт прийому-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 14.08.2019 року на загальну суму 10000 грн., а також копія квитанції від 15.08.2019 року про отримання адвокатом Полич Є.В. оплати правової допомоги згідно угоди від 14.08.19 в сумі 10000 грн. (а.с.141-143).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що між адвокатом ПоличЄ.В. та ОСОБА_4 укладений договір від 12.04.2019 року про надання правової допомоги. (а.с.78)

У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції,Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони.

Стороною позивача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, попри те, що останній отримував відзив на апеляційну скаргу, який містить зазначене клопотання.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за достатнє стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»() на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: