ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4413/18

Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/938/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2019 року (ухвалене о 14:54, повний текст рішення складено 21 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили:

1. зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом або кожному окремо, перешкод у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у його вихованні;

2. визначити ОСОБА_1 як батьку дитини, та ОСОБА_2 як бабі дитини, разом або кожному окремо, наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 :

- встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом або кожному окремо дні побачень з малолітньою дитиною ОСОБА_4 . щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год, та щороку в день народження дитини (ІНФОРМАЦІЯ_2) з 11-00 год. до 14-00 год.;

- дозволити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом або кожному окремо, у зазначені дні та години побачень забирати дитину разом або кожному окремо до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Сторони проживають окремо, син проживає з матір`ю - відповідачкою у справі.

З травня 2018 року відповідачка почала перешкоджати позивачам у спілкуванні з дитиною, не дає можливості з нею бачитись та брати участь у її вихованні, рішення органу опіки та піклування про встановлення батьку днів побачень з сином не виконує, жодного разу не допустила батька до дитини у визначені в цьому рішенні дні.

Позивачі проживають у належній на праві власності ОСОБА_2 квартирі, яка має дві житлові кімнати і забезпечена всім необхідним для комфортного перебування в ній дитини, житлові умови в квартирі обстежувались органом опіки та піклування та складався відповідний акт. У позивачів є всі необхідні умови, а також вміння та навички у поводженні з дитиною, її догляді. Вважають, що дитина має зростати та виховуватись повноцінно, спілкуючись як з матір`ю, так і з батьком, а також з іншими родичами, зокрема, бабою.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2019 року зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у його вихованні.

Визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 : встановлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дні побачень з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год. та щороку в день народження дитини (ІНФОРМАЦІЯ_2) з 11-00 год. до 14-00 год.; дозволено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у визначені дні та години побачень забирати дитину разом або кожному окремо до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 без присутності ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині встановлення позивачам дозволу забирати дитину разом або кожному окремо до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 без присутності ОСОБА_3 скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка не заперечує проти можливості побачень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_4 , однак вважає, що зустрічі мають відбуватись безумовно в її присутності або присутності соціального працівника, оскільки дитина потребує постійної опіки та піклування матері, а за рішенням суду дитина буде вилучатись з під її опіки та піклування та втрачати взаємозв`язок з матір`ю.

Заявниця зазначає, що разом з ОСОБА_1 у належній його матері квартирі, загальною площею всього 50,3 кв.м, також проживають його дружина ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_7 (чоловік ОСОБА_2 ) та сама ОСОБА_2 .

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника - адвоката Щербака О.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника позивачів - адвоката Луєнка Ю.В. та представника органу опіки та піклування Рацин Н.Б., які наголошували на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька та баби на спілкування з малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про їх спілкування з дитиною, які перешкоджали б нормальному розвитку дитини, або обумовлювали його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено, відповідачем не доведено.

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивачів з малолітньою дитиною, районний суд взяв до уваги стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), вік дитини, та дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивачів з дитиною не повинно перешкоджати їм разом виходити на прогулянку, відвідувати відповідні заклади культури, з урахуванням необхідності розвитку дитини та її оздоровлення, балансу інтересів дитини та її батьків.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2016 по 26.03.2018, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-15, 62-65).

Після розірвання шлюбу за рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.02.2018, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 стали проживати окремо від позивачів за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14-15, 27, 46-48, 49-51).

Позивач ОСОБА_1 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 (бабусею малолітнього ОСОБА_4 ) у належній їй на праві власності двокімнатній квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 11, 16-25).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 05.07.2018, працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на підставі заяви ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що умови проживання добрі; в квартирі чисто та охайно; наявні речі загального вжитку та необхідна побутова техніка; приміщення умебльоване; наявні продукти харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: наявне дитяче ліжечко, речі та іграшки відповідно до віку дитини. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент обстеження в родині панує позитивна атмосфера. На погляд членів комісії створені належні умови для проживання та виховання дитини (а.с. 98).

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області «Про розгляд матеріалів комісії з питань захисту прав дитини» від 30.08.2018 № 282 на підставі ст. 157, 158 СК України встановлено дні побачень: ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год. та щороку в день народження дитини (27.01.) з 11-00 год. до 14-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

При перегляді справи в апеляційному порядку суду надано висновок виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стосовно визначення участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 26.09.20109 № 02-14/312, згідно якого з метою припинення загострення конфлікту між батьками, органом опіки та піклування рекомендовано встановити такий регламент побачень батька з малолітнім сином: щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год. та щороку в день народження дитини (27.01) з 11-00 год. до 14-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 СК України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ч. 1 ст. 151, ст. 153 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Згідно з ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Аналогічні положення містить ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», за якою дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.12.2018 у цивільній справі № 541/319/17, тлумачення ч. 2 та 3 ст. 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу.

У ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.2019, ратифікованої Україною 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).

Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, серед іншого, визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності (п. а ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком, бабою та малолітнім ОСОБА_11 , урахувавши прагнення та бажання позивачів спілкуватися з дитиною, поведінку сторін, між якими немає порозуміння, та рівні права батьків, а також баби на участь у вихованні малолітнього ОСОБА_11 та виходячи із якнайкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, зобов`язання відповідачки не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 і участі у його вихованні та про визначення порядку участі батька і баби у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення днів та годин побачень з сином та онуком, а також дозволу забирати позивачам дитину разом або кожному окремо до себе додому без присутності ОСОБА_3

Фактів порушення судом першої інстанції при вирішенні спору вищезазначених норм закону, яким регулюються спірні правовідносини, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання заявниці на те, що зустрічі мають відбуватись безумовно в її присутності або присутності соціального працівника, оскільки дитина потребує постійної опіки та піклування матері, а за рішенням суду дитина буде вилучатись з під опіки та піклування та втрачати взаємозв`язок з матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька чи баби на спілкування із малолітнім сином (онуком), чи обставин, які б свідчили про спілкування позивачів з дитиною, які перешкоджали б нормальному розвитку останнього, або обумовлювали їх побачення з дитиною у присутності інших осіб, відповідачем не доведено, матеріали справи таких доказів не містять.

Визначений оскаржуваним рішенням суду порядок участі позивачів у вихованні малолітнього ОСОБА_4 та спілкування не свідчить про порушення батьківських прав відповідачки, а також прав та інтересів дитини. Жодних обставин чи конкретних фактів, які б свідчили про такі порушення, заявницею не наведено, а судами не встановлено.

Також позиція щодо права батька на побачення з дитиною без участі матері висловлена Верховним Судом у постанові від 28.01.2019 у цивільній справі № 619/3051/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що разом з ОСОБА_1 у квартирі проживають його дружина ОСОБА_5 та їх спільний син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_7 (чоловік ОСОБА_2 ) та сама ОСОБА_2 матеріалами справи не підтверджуються, та, в будь-якому випадку, на правильність висновків районного суду не впливають. Законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини. Таким чином, проживання ОСОБА_1 з дружиною і сином від другого шлюбу та сім`єю його матері не впливає та жодним чином не звужує його прав і обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_11 .

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді: