КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 363/2424/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9756/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Войнаренко Л.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

24 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, Вишгородської районної ради Київської області, Фонду комунального майна Вишгородського району, Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради, Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» про визнання незаконним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними рішення та витребування майна із чужого незаконного володіння.

7 та 19 серпня 2015 року позивач змінив свої позовні вимоги, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 3 вересня 2002 року між позивачем та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «АРКАДА» укладено інвестиційний контракт № 34929.

За цим контрактом ТОВ Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «АРКАДА» зобов`язалось своїми силами і засобами, за рахунок коштів довірителя, збудувати і передати довірителю конкретну квартиру (об`єкт інвестування), а довіритель зобов`язався забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2003 року серія НОМЕР_1 йому належить на праві приватної власності квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що будинок по АДРЕСА_1 споруджений на залучені у відповідності до укладених інвестиційних контрактів кошти інвесторів - фізичних осіб.

Всі 162 квартири в цьому будинку належать власникам на підставі отриманих ними свідоцтв про право власності. Частка загальнодержавної чи комунальної власності у балансовій вартості будинку відсутня.

Зазначив, що Вишгородською міською радою незаконно відчужено право спільної сумісної власності мешканців багатоповерхівки та передано до комунальної власності міста будинок та до комунальної власності району - дахову котельню на підставі нижченаведених рішень.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року № 341 «Про прийняття у комунальну власність міста та передачу на баланс експлуатуючим організаціям мереж в будинку по АДРЕСА_1 » вирішено: прийняти безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода житловий будинок по АДРЕСА_1.

29 вересня 2011 року Вишгородською міською радою Київської області прийнято рішення № 6/7 «Про передачу до спільної комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода», відповідно до якого передано безоплатно з комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода у спільну комунальну власність територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єкт нерухомого майна - дахову котельню, яка розташована на житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

2 вересня 2011 року Вишгородською районною радою Київської області винесено рішення «Про погодження прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода».

Згідно акта приймання-передачі від 14 жовтня 2011 року КПіКГ Вишгородської міської ради передало, а ВРКП «Вишгородтепломережа» прийняло дахову котельню за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином відбулось протизаконне відчуження дахової котельні на користь ВРКП «Вишгородтепломережа».

У зв`язку із викладеним, просив суд визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року № 341 з моменту його прийняття, визнати незаконним рішення Вишгородської міської ради від 29 вересня 2011 року № 6/7 «Про передачу до спільної комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода» з моменту його прийняття, визнати незаконним рішення Вишгородської районної ради від 2 вересня 2011 року № 130-10-VI «Про погодження прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року №341.

Визнано незаконним рішення Вишгородської міської ради від 29 вересня 2011 року №6/7 «Про передачу до спільної комунальної власності територіальних громад,сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади Вишгорода».

Визнано незаконним рішення Вишгородської районної ради Київської області від 2 вересня 2011 №130-10-У1 «Про погодження прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад сіл , селища, міста, Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода».

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2016 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року в частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року № 341, визнання незаконним рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 29 вересня 2011 року № 6/7 «Про передачу до спільної комунальної власності територіальних громад, сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади міста Вишгорода», визнання незаконним рішення виконавчого комітету Вишгородської районної ради від 2 вересня 2011 року № 130-10-У1 «Про погодження прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад, сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади міста Вишгорода» скасовано та закрито в цій частині провадження по справі.

В решті рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2016 року в частині закриття провадження скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 вересня 2002 року між позивачем та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «АРКАДА», укладено інвестиційний контракт № 34929.

За цим контрактом ТОВ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «АРКАДА» зобов`язались своїми силами і засобами, за рахунок коштів довірителя, збудувати і передати довірителю конкретну квартиру (об`єкт інвестування), а довіритель зобов`язується забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2003 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 31 липня 2003 року № 341 «Про прийняття у комунальну власність міста та передачу на баланс експлуатуючим організаціям мереж в будинку по АДРЕСА_1 » було вирішено: прийняти безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Вишгорода житловий будинок по АДРЕСА_1 .

29 вересня 2011 року Вишгородською міською радою Київської області було прийнято рішення № 6/7 - «Про передачу до спільної комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода». Вирішено: передати безоплатно з комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода у спільну комунальну власність територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єкт нерухомого майна - дахову котельню, яка розташована на житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

2 вересня 2011 року Вишгородською районною радою Київської області винесено рішення «Про погодження прийняття до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода».

Згідно акту приймання-передачі від 14 жовтня 2011 року КПіКГ Вишгородської міської ради передали, а ВРКП «Вишгородтепломережа» прийняли дахову котельню за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року визначено, що допоміжні приміщення житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що приміщення дахової котельні разом із котлом використовується для обігріву будинку, а відтак є спільною сумісною власністю власників квартир по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нежитлове приміщення - дахова котельня є допоміжним приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , вирішення питання щодо передачі цього майна до комунальної власності міста та району є неправомірним, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 382 ЦК України, відповідно до якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, яким встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків; підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

У відповідності до вимог ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Стаття 393 ЦК України встановлює, якщо в результаті видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, що не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття виконавчим комітетом Вишгородської міської ради рішення від 31 липня 2003 року № 341 «Про прийняття у комунальну власність міста та передачу на баланс експлуатуючим організаціям мереж в новозбудованих будинках по АДРЕСА_1, та по АДРЕСА_2 », питання виникнення права власності на збудоване нерухоме майно регулювалися ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Законом України «Про інвестиційну діяльність», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», наказом Мін`юсту України від 2 лютого 2002 року № 7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно».

З Інвестиційного контракту № 34929 (про інвестування у житлове будівництво) від 3 вересня 2002 року, укладеного між ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» та ОСОБА_1 , вбачається, що ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» зобов`язувалося своїми силами і засобами, за рахунок коштів позивача збудувати і передати останньому конкретну квартиру (об`єкт інвестування), а довіритель зобов`язується забезпечити відповідне інвестування об`єкта інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цього контракту.

Відповідно до п. 2.1.6. Інвестиційного контракту сторони визначили, що: після оформлення права власності на проінвестовану квартиру позивач має право разом з власниками інших квартир створити об`єднання співвласників цього будинку згідно діючого законодавства України; в разі наявності вбудовано-прибудованих приміщень, об`єднання власників цього будинку не має повноважень (права) розпоряджуватися цими приміщеннями; питання користування та функціонування об`єкта, який перебуває у загальній власності співвласників (жилих та нежилих приміщень) вирішуються відповідно до діючого законодавства України; зовнішньо-будинкові інженерні мережі тепло-, енерго-, водопостачання і водовідведення (до вузла у житловий будинок) і окремо розташовані та вбудовано-прибудовані бойлерні, індивідуальні теплові пункти (ІТП) і насосні з обладнанням передаються відповідним комунальним службам м. Вишгорода. (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», в редакції, чинній на час прийняття рішення виконавчим комітетом Вишгородської міської ради 31 липня 2003 року № 341, у разі, якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об`єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача.

Балансоутримувач забезпечує управління житловим комплексом. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об`єднанням.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 та до теперішнього часу мешканцями зазначеного будинку ОСББ не створено.

Судом встановлено, що орган місцевого самоврядування на підставі ст. 35 Закону України «Про власність» та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку», звернення забудовника та за відсутності створення в будинку об`єднання, прийняв відповідне рішення щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна у житлових будинках по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку як співвласниками багатоквартирного будинку закріплено право власності на спільне майно багатоквартирного будинку і окремого визнання не потребує.

Зазначеним Законом визначено обов`язок замовника будівництва або попереднього власника будинку на передачу технічної документації співвласникам в особі їх об`єднання або особі, уповноваженій співвласниками у передбаченому цим Законом порядку, а також списання багатоквартирного будинку з балансу підприємств або органів місцевого самоврядування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, балансоутримувач житлового будинку був призначений у відповідності до ст. 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції, яка діяла на момент передачі житлового будинку: у разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об`єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача. Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об`єднанням.

Функції по управлінню будинком визначені Правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 2 лютого 2009 року № 13.

Судом встановлено, що до 2011 року функції із забезпечення мешканців багатоповерхового будинку теплом балансоутримувач будинку виконував самостійно, але у зв`язку з відсутністю ліцензій на здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання, передав ці функції, у відповідності до зазначених Правил, виробнику та виконавцю послуг з теплопостачання у м. Вишгороді - ВРКП «Вишгородтепломережа», про що свідчить акт приймання-передачі дахової котельні.

Відповідно до пп. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоповерховому будинку», до визначення співвласниками багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, форми управління багатоквартирним будинком, але не більше одного року з дня набрання чинності цим Законом, послуги з утримання такого будинку надає суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному будинку до набрання чинності цим Законом; у разі якщо протягом одного року з дати набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження визначення співвласниками житлового багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 форми управління у вказаному будинку.

На час розгляду справи в суді, функції з утримання та експлуатації будинку виконують експлуатуючі організації на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Також позивачем та його представником не доведено, що оскаржуваними рішеннями органів місцевого самоврядування порушуються цивільні права й охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 як одного із співвласників будинку, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 804 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 рокув частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» понесені судові витрати в розмірі 804 грн. 10 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 4 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді