Справа № 463/2673/17 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/2181/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_2, представника ЛМКП

«Львівтеплоенерго» - Бегей Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ЛМКП «Львівводоканал», у якому просив анулювати позивачу борг в сумі 338 грн. 57 коп., який є штучним та зобов'язати контролерів щоквартально перевіряти показники водо лічильника з метою недопущення в подальшому надсилання рахунків-квитанцій з неправдивими показниками об'єму водопостачання і водовідведення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16.03.2017 директором ЛМКП «Львівводоканал» підписано лист-відповідь, яким відмовлено позивачу у виправленні порушень, які протягом тривалого часу допускали контролери, які вносили в рахунок-квитанцію завідомо неправдиві відомості про водопостачання і водовідведення. Позивач оплачує за вказані послуги відповідно до показників лічильника, однак контролери вносять у квитанції надумані відомості про споживання позивачем послуг у значно більших розмірах. Вважає нарахування оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення неправильними, стверджує про відсутність у нього заборгованості по оплаті вказаних послуг, просить списати неіснуючу заборгованість.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про бездіяльність суб'єкта надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення, анулювання боргу в сумі 338 грн. 57 коп. та зобов'язання до вчинення - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вапеляційній скарзі покликається на те, що посадові особи ЛМКП «Львівводоканал», починаючи з 2012 року, систематично виписували йому рахунок - квитанцію із неправдивими та завищеними об'ємами споживання води, що призвело до виникнення заборгованості, якої фактично не існує. Апелянт вважає, що внаслідок халатного ставлення працівників ЛМКП «Львівводоканал» до своїх посадових обов'язків, йому завдано матеріальних збитків, а відтак просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким зобов'язати ЛМКП «Львівводоканал» відшкодувати йому матеріальні збитки в сумі 338 грн. 57 коп.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ЛМКП «Львівводоканал» Бегей Н.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на відсутність у нього заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 338 грн. 57 коп., яка, на думку позивача, є «штучною», оскільки заборгованість виникла внаслідок внесення контролерами в рахунок-квитанцію завідомо неправдивих відомостей про об»єм споживання води, причиною чого є те, що контролерами щомісячно не проводилася перевірка показів лічильника, а відтак такі були надуманими і не відповідали дійсності.

Під час з»ясування фактичних обставин справи, з пояснень ОСОБА_2 та представника ЛМКП «Львівтеплоенерго», судом апеляційної інстанції встановлено, що показники лічильника, зазначені у рахунках - квитанціях за останній період часу, відповідають дійсності, і позивачем здійснено оплату за надані послуги відповідно до дійсних фактичних показників лічильника.

Крім цього, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції ствердив про відсутність у нього переплат за послуги з водопостачання та водовідведення.

Листом заступника директора ЛМКП «Львівводоканал» від 07.09.2012 року №14-3591в ОСОБА_2 повідомлено про виконання ЛМКП перерахунку на суму 150.95 грн.

Проведення корекції нарахувань ОСОБА_2 за послуги з водопостачання та водовідведення, не заперечувалось сторонами в суді першої інстанції.

Зазначена у відомості про нарахування та оплату послуги: (холодна вода) від 13.06.2017 року, особовий рахунок НОМЕР_1, адреса АДРЕСА_1, інформація, згідно з якою станом на червень 2017 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 338.57 грн., всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачем не спростована.

Доводи апелянта з приводу того, що у рахунках - квитанціях зазначено кількість проживаючих (зареєстрованих) замість однієї особи зазначено дві особи, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на нарахування оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення, так як облік наданих ОСОБА_2 послуг з водопостачання та водовідведення обліковується лічильником.

Не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами доводи апелянта про наявність двох особових рахунків, оскільки долученими до матеріалів справи рахунками - квитанціями підтверджується наявність одного особового рахунку № НОМЕР_1, і окрім цього, зміна номера особового рахунку не впливає на нарахування оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

В матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем по двох особових рахунках.

Посилаючись на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністру України №630 від 21.07.2005, якими не передбачено обов'язку виконавця послуг щоквартально перевіряти показники водолічильника з метою недопущення в подальшому надсилання рахунків-квитанцій з неправдивими показниками об'єму водопостачання і водовідведення, суд першої інстанції вважав безпідставною вимогу позивача про зобов»язання контролерів щоквартально перевіряти показники лічильника води. І окрім цього, позивач не позбавлений можливості самостійно повідомити ЛМКП «Львівводлоканал» показник лічильника.

Оскільки наявність у позивача заборгованості по оплаті за надані послуги з водопостачання та водовідведення, не спростована ним належними та допустимими доказами, враховуючи те, що позивач в суді апеляційної інстанції ствердив про відсутність переплат надані послуги з водопостачання та водовідведення, підтвердив оплату ним послуг з водопостачання відповідно до фактичних показників лічильника, даючи оцінку доказам, які подані позивачем на підтвердження його позовних вимог, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.02.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.