Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 682/2005/16-ц

провадження № 61-15047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовну заяву мотивовано тим, що у період спільного проживання у шлюбі ним та його колишнього дружиною ОСОБА_3 було придбано трактор ЮМЗ-6 та двовісний причіп марки 2ПТС-4, реєстраційний номер НОМЕР_2. У січні 2013 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницького області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу спільне майно колишнє подружжя між собою не ділили. Трактор та причіп залишився у дружини та дітей. Однак, йому стало відомо, що ОСОБА_3 продала причіп ОСОБА_4, хоча реєстраційні документи на причіп залишилися у нього.

Вважає, що ОСОБА_3 не мала права здійснювати продаж причіпа, оскільки в неї не було реєстраційних документів на предмет продажу, а ОСОБА_4 не мав права купувати вказаний причіп без нотаріального оформлення договору купівлі-продажу та реєстрації причіпа в територіальному сервісному центрі.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив суд витребувати у ОСОБА_4 належний йому на праві власності тракторний причіп 2ПТС-4, реєстраційний номер 02688 ЕНР, та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 тракторний причіп марки 2ПТС-4, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач придбав у колишньої дружини позивача тракторний причіп без достатньої правової підстави, цей причіп знаходиться у ОСОБА_2, а тому на підставі статей 387, 1212 ЦК України підлягає поверненню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Позивач відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме того, що причіп марки 2ПТС-4, реєстраційний номер НОМЕР_2, перебуває у незаконному володінні відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Апеляційний суд залишив поза увагою те, що позивачем під час розгляду справи було доведено факт належності йому на праві власності спірного причіпа, що підтверджено відповідними реєстраційними документами та показаннями свідків. Водночас посилання апеляційного суду на те, що спірний причіп було видозмінено та переобладнано, не відповідають дійсності, оскільки відповідач демонтував з нього лише таблички, у тому числі із зазначенням реєстраційного номера.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не надав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року цивільну справу № 682/2005/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини, виданого Славутською районною інспекцією Держтехнагляду від 07 лютого 2002 року НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником причіпа, модель

2ПТС-4, рік випуску 2001, № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 5).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 317 ЦК України зазначено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, що зазначено у нормах частин першої та другої статті 1212 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Зі змісту зазначених норм ЦК України вбачається, що витребувати майно із чужого незаконного володіння може власник цього майна, тобто особа, яка мала право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд помилково виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт знаходження у відповідача причіпу, який належить йому на праві власності, вказуючи при цьому на відсутність індивідуальних ознак майна у вигляді реєстраційних номерів та номерів агрегатів на ньому.

Під час розгляду справи встановлено, що на підставі усної домовленості ОСОБА_2 придбав вказаний тракторний причіп у колишньої дружини позивача ОСОБА_3 як металобрухт, оскільки він перебував у стані, непридатному для експлуатації.

Указана обставина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджена особистими поясненнями суду, а тому в силу вимог частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягає доказуванню.

Заперечення проти позову, а також доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що спірний причіп є іншим, ніж той, що належить позивачу, спростовуються його ж показаннями про факт купівлі цього причіпа.

Відомостей про наявність у позивача інших причіпів матеріали справи не містять.

Крім того, будь-яких правовстановлюючих документів на спірний причіп, на підтвердження правомірності його володіння, відповідачем суду не надано.

Таким чином, вирішуючи цей спір, апеляційний суд на наведене вище уваги не звернув, помилково вважав відсутність реєстраційних знаків та номерів на причіпі підставою для відмови у позові з огляду на неможливість ідентифікації спірного тракторного причіпа.

Натомість суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки належне позивачу на праві власності майно вибуло з його володіння без належної правової підстави.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не є законним і обґрунтованим, а тому відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню, у той час як рішення суду першої ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права та підлягає залишенню в силі.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року скасувати. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк