Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2228/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 6 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/2228/19 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у грудні 2007 року він став проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Власником зазначеного житлового будинку була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що він проживає у даному житловому будинку більше десяти років, належним чином здійснив реєстрацію свого місця проживання за вказаною адресою, підтримує будинок у належному стані, здійснює поточні ремонтні роботи, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні платежі.

Вказані обставини свідчать про те, що він добросовісно заволодів цим нерухомим майном, проте позбавлений можливості оформити право власності на нього.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою ту обставину, що з 2002 року власник спірного житлового будинку відсутній. За весь час його проживання у цьому будинку ніхто не звертався до нього з вимогою звільнити дане житло. Після смерті ОСОБА_2 її спадкоємці не проживали у цьому житловому будинку, спадщину не приймали. Таким чином, вселяючись до вказаного житлового будинку у 2007 році, він не знав, хто є його власником.

Також ОСОБА_1 зазначає, що він добросовісно заволодів цим житловим будинок та більше десяти років проживає у ньому. Окрім того, позовні вимоги були визнані відповідачем.

Отже, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що він з грудня 2007 року проживає у вказаному житловому будинку.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зміст ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В даному випадку володіння зазначеним житловим будинком добросовісним не може бути визнано, оскільки позивач користувався цим нерухомим майном без достатніх правових підстав.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 , а сам по собі факт користування позивачем даним житлом та проведення ремонтних робіт у будинку не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 червня 2019 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді :

Повний текст постанови складений 7 жовтня 2019 року.