Дата документу 27.02.2019 Справа № 333/830/16-ц
Запорізький апеляційний суд
Провадження №22ц/807/15/19 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору №114-2008-1517 від 15 травня 2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору №114-2008-1517 від 15 травня 2008 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.05.2008 р. Запорізьким відділенням №3 ВАТ «Універсал Банк» та ним було підписано кредитний договір №114-2008-1517, за умовами якого банк зобовязався надати йому кредитні кошти у вигляді строкового кредиту у сумі 50000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ОСОБА_4 у розмірі 12,95 % річних.

В кредитному договорі відсутня істотна умова щодо зобовязання кредитодавця надати грошові кошти. Також сторони не визначили та не узгодили у письмовій формі порядок надання кредиту, відповідач не відкрив позичковий рахунок для надання кредиту, готівкова іноземна валюта не була видана з операційної каси банку з поточного рахунку фізичної особи, безготівкове перерахування також не було здійснено.

Також кредитодавець перед укладанням кредитного договору не надав повну, своєчасну та достовірну інформацію про послугу, що є предметом договору.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати недійсним кредитний договір №114-2008-1517 від 15 травня 2008 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та позивачем ОСОБА_3 (позичальником) укладено кредитний договір №114-2008-1517, відповідно якого до п.1.1, Кредитор зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути ОСОБА_4, а також сплатити проценти за користування ОСОБА_4 в розмірі 12,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору строк кредитування становить період: з дати надання Кредитором ОСОБА_4 Позичальнику по 10.05.2028 року включно. Строки та терміни надання та погашення ОСОБА_4 визначається умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1.3 цього Договору, Банк здійснює відкриття Позичальнику поточного рахунку №7489 (№0187489) у Кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення ОСОБА_4.

При цьому, згідно п.2.3 Кредитного договору, видача ОСОБА_4 за цим Договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно умов п. 2.1.3 даного Договору.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні Ухвалою суду від 13.12.2016р. призначено проведення судово-економічної експертизи.

Згідно Висновку судово-економічної експертизи №1/01-17 від 12.13.2016р., проведеної за вищевказаною Ухвалою суду приватним судовим експертом ОСОБА_5, експерт прийшов до наступних висновків:

- в обємі наданих на дослідження документів, експерту, згідно вимог чинного законодавства, не надається за можливе підтвердити документально операцію з видачі ОСОБА_3 кредитних коштів за Кредитним договором №114-2008-1517 від 15.05.2008 року з операційної каси Запорізького відділення №3 ВАТ «Універсал Банк» в сумі 50000 доларів США, відповідно до умов кредитного договору.

- в обємі наданих на дослідження документів, експерту документально обґрунтовано, згідно вимог чинного законодавства, не надається за можливе підтвердити відображення на відповідних рахунках і субрахунках коштів за Кредитним договором №114-2008-1517 від 15.05.2008 року видачу ОСОБА_3 кредитних коштів Запорізьким відділенням №3 «Універсал Банк» в сумі 50000 доларів США;

- в обємі наданих на дослідження документів, експерту, згідно вимог чинного законодавства, не надається за можливе підтвердити документально операції зі сплати кредиту та відсотків ОСОБА_3 за Кредитним договором № 114-2008-1517 від 15.05.2008 року;

У Додатку №1 «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються Кредитором та третіми особами і повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту» не зазначено увесь перелік супутніх послуг, таких як вартість робіт з оцінки майна (висновок експерта на с.178-190 т.1 ), витрати, повязані з обслуговуванням кредиту щодо ведення рахунків, розрахунково-касове обслуговування та інше, а вартість супутніх послуг відсутня взагалі;

-відсутній розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту - з вартістю усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, які ще значно підвищать реальну відсоткову ставку, при документальному підтверджені цих витрат.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що експертом документально не підтверджується операція з видачі позичальнику ОСОБА_3 кредитних коштів за Кредитним договором № 114-2008-1517 від 15.05.2008 р. Запорізьким відділенням №3 ВАТ «Універсал Банк» в сумі 50 000 доларів США, відповідно до умов кредитного договору, та видача кредиту не відображається на відповідних рахунках і субрахунках банку;

Встановивши всі зазначені обставини, суд дійшов висновку про те, що цей договір не є укладеним., тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

В скарзі ПАТ «Універсал Банк» вказує, що судом зроблені неправильні висновки щодо не укладення кредитного договору, крім того суд не звернув уваги на те, що позов про захист прав споживачів подано після подачі банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, після восьми років сплати кредитних коштів. Крім того позов продано з пропуском строку позовної давності.

Колегія вважає, що такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з огляду на таке.

Зі справи вбачається, що 15.05.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та позивачем ОСОБА_3 (позичальником) укладено кредитний договір №114-2008-1517, відповідно якого до п.1.1, Кредитор зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути ОСОБА_4, а також сплатити проценти за користування ОСОБА_4 в розмірі 12,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору строк кредитування становить період: з дати надання Кредитором ОСОБА_4 Позичальнику по 10.05.2028 року включно. Строки та терміни надання та погашення ОСОБА_4 визначається умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1.3 цього Договору, Банк здійснює відкриття Позичальнику поточного рахунку №7489 (№0187489) у Кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій Позичальника з надання та погашення ОСОБА_4.

При цьому, згідно п.2.3 Кредитного договору, видача ОСОБА_4 за цим Договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно умов п. 2.1.3 даного Договору.

Як вбачається із матеріалів справи згідно випискам та розрахунку заборгованості позивач сплачував кожного місяця упродовж майже восьми років тіло кредиту та нараховані відсотки. Згідно випискам з особового рахунку кошти надходили від позивача з 09.06.2008 року по 18.05.2015 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) розтлумачено, що дія положень п.п.22,23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до змісту частини другої ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови визначені законодавством (абзац третій частини четвертої ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на кшоду споживача.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7,8 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі справи видно, що кредит банком було надано позичальнику та на підтвердження факту отримання кредиту слугує те, що після отримання кредиту з червня 2008 року по березень 2015 року позичальник щомісячно вносив грошові кошти на поточний рахунок позичальника.

П.8.5 Кредитного договору містить інформацію про те, що позичальник бу3в повідомлений (ознайомлений) з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у Додатку №1 до кредитного договору зазначено перелік та вартість супутніх послуг, що надаються банком та третіми особами і повязані з отриманням та обслуговуванням кредиту, у Додатку №2 до кредитного договору вказаний графік платежів, який містить інформацію про щомісячний залишок заборгованості по кредиту, суми платежу за розрахунковий період, що включає в себе погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, платежі за надані супутні послуги, реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту..

Отже при укладенні та підписання кредитного договору з боку банку не були порушені права та інтереси позичальника, договір містить всі істотні умови договору, з яких сторони дійшли згоди.

Разом з тим, банком під час розгляду спору в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності (а.с.247 т. 2). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93,22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії).

Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша ст.257 ЦК України). ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідним позовом лише у лютому 2016 року, тобто пропустивши трирічний строк позовної давності (15 травня 2008 року + 3 роки = 15 травня 2011 року) на пять років.

Зважаючи на такі встановлені колегією в ході апеляційного розгляду обставини, нею визнаються помилковими висновки суду щодо підстав для відмови в позові, у звязку з чим у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року по цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: