Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 691/818/15-ц

провадження № 61-33738св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Пономаренка В. В., від 23 травня 2017 року, та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог позовом

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до Городищенського районного суду Черкаської областіз позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2008 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSR0GA, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 436 доларів США терміном до 26 березня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № CSR0GA від 26 березня 2008 року, між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 25 травня 2015 року, її заборгованість складала 53 455, 13 доларів США, з яких:

- 24 406, 16 доларів США - заборгованість за кредитом,

- 5 698, 72 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 363, 33 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом;

- 20 430, 01 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором;

- 12 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 2 544, 91 доларів США - штраф (процентна складова).

Банк направив на адресу відповідачів із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № CSR0GA, однак ці вимоги залишені без задоволення

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29 вересня 2015 року, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № CSR0GA від 26 березня 2008 року, що виникла станом на 25 травня 2015 року в загальному розмірі 53 455, 13 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області, у складі судді Подороги Л. В., від 19 січня 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CSR0G від 26 березня 2008 року, а саме: 17 286, 82 доларів США, що еквівалентно 475 214, 68 грн, - заборгованість за кредитом, 7 813, 30 доларів США, що еквівалентно 214 787, 61 грн, - заборгованість по процентам за користування кредитом, 70, 65 доларів США, що еквівалентно 1 942, 16 грн, - заборгованість по винагороді,

7 381, 08 грн, - заборгованість по страхових платежах та судовий збір

у сумі 1 720, 58 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не вірно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, а тому судом за основу при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором

№ CSR0GA від 26 березня 2008 року взято висновок

судово-економічної експертизи від 29 червня 2016 року № 7/16-23, 414/16-23.

Банком не було виконано умови Додаткової угоди № 1, а самостійно здійснено реструктуризацію боргу, що її умовами не передбачено, тому суд не прийняв дану угоду до уваги, а виходив з умов договору кредиту № CSR0GA від 26 березня 2008 року.

Крім цього, враховуючи те, що відповідно до договору поруки

від 26 листопада 2012 року, поручитель ОСОБА_2 поручився за виконання ОСОБА_1 умов додаткової угоди № 1, умови якої було змінено банком без згоди поручителя, суд дійшов до висновку, що в силу частини першої статті 559 ЦК України така порука є припиненою.

Судом також враховано те, що представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені. В той же час, позивач не надав суду розрахунку пені в межах цього строку, а суд не має можливості самостійно провести такий розрахунок, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року відхилено, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 січня

2017 року скасовано та ухвалене нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором та додатковою угодою № 1 до кредитного договору в розмірі 30 104, 88 доларів США, що еквівалентно 627 084, 65 грн, та складається із заборгованості за кредитом - 24 406, 16 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 698, 72 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по штрафним санкціям за прострочення виконання зобов`язання, а саме: 425 557, 11 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, 249, 96 грн штрафу (фіксована частина), 53 010, 48 грн штрафу (процентна складова), усього 478 817, 55 грн.

В частині стягнення заборгованості із комісії за користування кредитом в сумі 363, 33 долари США в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по 3 908 грн з кожного.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що додаткова угода № 1

від 26 листопада 2012 року не оспорена, не визнана недійсною, а тому її умови є чинними в тому числі і для експерта.

Експертом для розрахунку заборгованості не прийнято до уваги залишок по кредиту в розмірі 25 390, 62 доларів США, встановлений сторонами за умовами додаткової угоди № 1 від 26 листопада 2012 року. Також, експертом невірно зроблено зарахування внесених боржником платежів, не враховано збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок внесених банком за боржника страхових платежів та винагороди.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про визнання належним доказом розрахунку заборгованості за кредитним договором № CSR0GA від 26 березня 2008 року, який наданий позивачем.

Оскільки загальний розмір штрафних санкцій не перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, то апеляційний суд не знайшов підстав для зменшення їх розміру.

Висновки суду першої інстанції про застосування строку позовної давності до пені та штрафу є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 7 додаткової угоди № 1 від 26 листопада 2012 року термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів, неустойки, пені, штрафів встановлені тривалістю п`ятдесят років, а розрахунок заборгованості проведено позивачем в межах збільшеного сторонами строку позовної давності.

Колегія суддів не знайшла правових підстав для стягнення з відповідачів 363, 33 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом, як супутньої послуги, що обслуговує кредит, сплата та нарахування якої суперечить вимогам закону.

Поручитель, ОСОБА_2 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, як за кредитним договором, так і за додатковою угодою № 1, а тому був обізнаний з умовами додаткової угоди, що свідчить про відсутність підстав вважати, що відбулася зміна зобов`язання без згоди поручителя та відповідно припинення поруки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого суду.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи № 691/818/15-ц із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області

від 23 травня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області

від 23 травня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 691/818/15-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що додаткова угода № 1 від 26 листопада 2012 року є такою, що не відповідає положенням

статті 1046 ЦК України, та без реальної передачі грошових коштів є неукладеною.

Стверджує, що банком не виконано умови додаткової угоди № 1, а було самостійно здійснено реструктуризацію боргу, що її умовами не передбачено.

Доводи позивача про те, що графіком платежів, який є невід`ємною частиною додаткової угоди № 1, передбачено погашення кредиту виходячи із суми залишку 25 390, 62 доларів США, а тому сума боргу є узгодженою сторонами договору, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки такий графік платежів суперечить умовам самої додаткової угоди № 1, про що суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні.

Банком було безпідставно збільшено тіло кредиту за договором

від 26 березня 2008 року, що призвело до безпідставного нарахування інших складових заборгованості.

Виконання рішення апеляційного суду покладе на нього борг у несправедливому розмірі та на підставах, які не відповідають діючому законодавству.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована помилковістю висновків суду апеляційної інстанції, який не повно вивчив матеріали справи, не надав належної оцінки наявним доказам, дійшов помилкових висновків щодо правовідносин, які склалися між сторонами, застосував норми закону, які не поширюються на ці правовідносини та не застосував закон, який підлягав до застосування.

Банком було здійснено списання простроченої заборгованості, процентів та комісії за рахунок збільшення поточної заборгованості по тілу кредиту, що умовами додаткової угоди № 1 не передбачено.

Суд першої інстанції не прийняв дану угоду до уваги, а виходив виключно з умов договору кредиту № С8Е0СА від 26 березня 2008 року.

Експерт у своєму висновку справедливо зауважив, що позивач здійснював оплату страхових платежів у гривні, доказів купівлі валюти або її зарахування на рахунок страховика не надав, проте відповідно до власних розрахунків збільшував заборгованість ОСОБА_1 саме у доларах США, що є безпідставною і незаконною дією.

Виконання, несправедливого рішення суду призведе до позбавлення її житла, яке передано в іпотеку.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційні скарги не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 26 березня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CSR0GA

від 26 березня 2008 року (далі - договір від 26 березня 2008 року), за умовами якого банк надав останній кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу, на строк до 26 березня 2018 року, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 22 436 доларів США на наступні цілі:

20 000 доларів США - на споживчі потреби та 2 436 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках передбачених пунктами 2.1.3 та 2.2.7. договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1, 04 %

на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту

в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в період сплати у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0, 96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 8.2 договору.

Відповідно умов договору погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів на рахунки банку, в сумі 306, 06 доларів США, у період із 21 до 28 числа кожного місяця.

Пунктом 8.1.2 договору передбачено, що за порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1.1 договору на 120 календарних днів, строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), процентів, винагороди, пені є останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Пунктом 8.2 договору визначено, що для виконання кредитного договору банк відкриває ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту процентів, винагороді та інших платежів.

Пунктом 5.1 договору визначено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, який зазначений у пункті 8.4 кредитного договору за кожен день прострочення. При цьому, проценти за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно пункту 8.4 договору при порушені позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0, 15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пунктом 9 договору страхування майна від 26 березня 2008 року № CSR0GA, укладеного страховиком закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах») із позичальником ОСОБА_1 , передбачено, що позичальник щорічно повинен сплачувати страховий платіж 725, 18 грн.

Пунктом 10 договору страхування майна передбачено, що строк дії договору становить із 26 березня 2008 року по 25 березня 2009 року. При бажанні страхувальника застрахувати майно на строк більший за 12 місяців, цей договір лонгується на такий же строк до повного погашення кредитної заборгованості у разі сплати наступних страхових платежів.

Пунктом 10 договору особистого страхування від 26 березня 2008 року № CSR0GA, укладеного страховиком ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»» із позичальником ОСОБА_1 , передбачено, що позичальник щорічно повинен сплачувати страховий платіж у сумі 505 грн.

Пунктом 11 договору особистого страхування передбачено, що строк дії договору становить із 26 березня 2008 року по 25 березня 2009 року.

При бажанні страхувальника застрахуватися на строк більший за 12 місяців, цей договір лонгується на такий же строк до повного погашення кредитної заборгованості.

Із виписки по позичковому рахунку № НОМЕР_2 та заяви на видачу готівки № 126 від 26 березня 2008 року судами встановлено, що

ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кошти в сумі

20 000 доларів США.

АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено страхової премії за договорами страхування майна від 26 березня 2008 року № CSR0GA та особистого страхування від 26 березня 2008 року № CSR0GA, укладених страховиком ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» із позичальником ОСОБА_1 , на суму 7 381, 08 грн.

Згідно з даними банківських виписок, заборгованість по тілу кредиту було збільшено за рахунок коштів на сплату страхових платежів

на суму 884, 21 доларів США.

Боржник ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яку сторони в кредитному договорі врегулювали шляхом укладення додаткової угоди.

Додатковою угодою № 1 від 26 листопада 2012 року до договору

від 26 березня 2008 року було зменшено суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди на суму 18 775, 70 доларів США, а саме: проценти у розмірі

0, 00 доларів США, комісія у розмірі 0, 00 доларів США, пеня у розмірі 18 775, 70 доларів США. У разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого графіком погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 18 775, 70 доларів США.

Згідно пункту 3 додаткової угоди № 1, пункт 8.1 договору від 26 березня

2008 року викладено в наступній редакції:

«Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 26 березня 2008 по 26 березня 2018 включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 30 074,24 доларів США на наступні цілі: 20 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 10 074,24 доларів США на сплату страхових внесків у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12, 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0, 96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1).

У пунктах 4 та 5 додаткової угоди № 1 зазначено, що підписання цієї додаткової угоди не є рішенням про анулювання заборгованості та додаток № 1 (графік погашення кредиту) викладено в новій редакції, який є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Погашення заборгованості здійснюється згідно зазначеного графіку погашення кредиту. У разі неналежного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості, відповідно до додаткової угоди, позичальник сплачує банку неустойку в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання.

Відповідно до пункту 7 додаткової угоди № 1 від 26 листопада 2012 року термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю п`ятдесят років

Також сторони узгодили, що на момент укладення додаткової угоди № 1 загальна сума залишку по кредиту становить 25 390, 62 доларів США.

Із банківської виписки з позичкового рахунку № НОМЕР_2 судами встановлено, що станом на 27 грудня 2012 року, заборгованість по тілу кредиту було збільшено до 25 390, 62 доларів США (13 846, 08 доларів США + 11 544, 54 доларів США), що відповідає сумі заборгованості, зазначеній у графіку погашення кредиту, наведеному в додатку 1 до додаткової угоди, але не визначено умовами додаткової угоди № 1.

Відповідно даних по рахунку нарахованої та сплаченої пені № 4702 підтверджено проведення банком 27 грудня 2012 року коригуючої проводки на суму 2 793, 28 доларів США за дебетом вказаного рахунку, в результаті якого, суму заборгованості по пені було збільшено на 2 793, 28 доларів США.

Також судами встановлено, що з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості

27 грудня 2012 року (за день до останньої дати першого погашення згідно з додатковою угодою № 1), банком було здійснено ряд коригуючих проводок та окремих операцій з погашення та списання заборгованості ОСОБА_1 по договору від 26 березня 2008 року за кредитом рахунку № НОМЕР_1 та дебетом рахунків на загальну суму

12 101, 15 доларів США, в тому числі:

- НОМЕР_2 (позичковий рахунок) коригуюча проводка, яка призвела до збільшення суми заборгованості за кредитом на 11 544, 54 доларів США;

- 6221 коригуюча проводка, що збільшила дохід банку у валюті на суму 556, 61 доларів США.

У той же день, за дебетом рахунку № НОМЕР_1 та кредитом рахунків на загальну суму 12 101, 15 доларів США, в тому числі:

- НОМЕР_7 (рахунок для обліку доходів по комісії) проведено погашення комісії на суму 11, 11 доларів США;

- НОМЕР_3 (рахунок для обліку доходів по процентах) коригуюча проводка, що призвела до зменшення заборгованості по процентах на суму 73, 67 доларів США;

- НОМЕР_2 (позичковий рахунок) проведено погашення заборгованості за кредитом на 155, 74 доларів США;

- НОМЕР_3 (рахунок для обліку доходів по процентах) проведено погашення відсотків по кредитному договору на суму 170, 63 доларів США;

- НОМЕР_4 (рахунок для обліку прострочених доходів по комісії) коригуюча проводка, що призвела до зменшення заборгованості по простроченій комісії на суму 445, 88 доларів США;

- НОМЕР_5 (рахунок для обліку простроченої заборгованості по сплаті основного боргу - тіла кредиту) коригуюча проводка, що призвела до зменшення простроченої заборгованості по погашенню кредиту на суму 5248, 64 доларів США;

- НОМЕР_6 (рахунок для обліку прострочених доходів по процентах) коригуюча проводка, що призвела до зменшення простроченої заборгованості по погашенню процентів на суму 5 995, 46доларів США.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором від 26 березня 2008 року та за додатковою угодою № 1 від 26 листопада 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель взяв на себе солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою.

ОСОБА_1 після укладення додаткової угоди № 1 від 26 листопада

2012 року належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі розмірі

53 455,13 доларів США з яких:

- 24 406, 16 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 5 698, 72 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 363, 33 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом;

- 20 430, 01 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором;

- 12 доларів США - штраф (фіксована частина);

- 2 544, 91 доларів США - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Встановивши, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в кредит, а відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Касаційний суд не погоджується із висновком апеляційного суду щодо наявності правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафу, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові

від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Задовольняючи позов, апеляційний суд зазначені вимоги закону і правову позицію Верховного Суду України не врахував та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідачів на користь банку пені та штрафів, які нараховані банком за одне і те саме порушення - порушення строків погашення заборгованості.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення штрафу.

Разом із тим, апеляційний суд вірно встановив, що оскільки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, то з неї та поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається з боргу за кредитом, процентам та пені.

Щодо припинення поруки

За правилами частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо (правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15, від 23 грудня

2014 року у справі № 3-196гс14, від 20 лютого 2013 року у справі №6-172цс12, від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-112цс12).

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559

ЦК України (правовий висновок у постановах Верховного Суду України

від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Вказуючи про те, що 27 грудня 2012 року банком в односторонньому порядку було здійснено ряд операцій з погашення та списання заборгованості ОСОБА_1 , якими фактично проведено реструктуризацію боргу, що умовами додаткової угоди № 1 не передбачено, ОСОБА_2 стверджував, що такі обставини призвели до збільшення обсягу його відповідальності, як поручителя, що в силу положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Апеляційний суд ухвалюючи оскаржуване судове рішення обґрунтовано виходив з того, що для застосування наслідків, передбачених

частиною першою статті 559 ЦК України, суд повинен встановити збільшення обсягу відповідальності поручителя за зобов`язаннями боржника, а також відсутність згоди поручителя на зміни у зобов`язанні.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що згідно умов договору поруки

від 26 листопада 2012 року ОСОБА_2 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, як за кредитним договором, так і за додатковою угодою № 1, був обізнаний з умовами додаткової угоди, дійшов правильних висновків про відсутність зміни зобов`язання без згоди поручителя, а отже і відсутність правових підстав для застосування положень частини першої статті 559 ЦК України.

Апеляційний суд врахував, що факт укладення та підписання кредитного договору від 26 березня 2008 року та додаткової угоди № 1 від 26 листопада 2012 року відповідачем ОСОБА_1 та підписання ОСОБА_2 договору поруки від 26 листопада 2012 року не заперечується.

Кредитний договір від 26 березня 2008 року, додаткова угода № 1

від 26 листопада 2012 року та договір поруки від 26 листопада 2012 року не визнані недійсним та/або припиненими повністю чи частково.

За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Апеляційним судом обґрунтовано відхилено висновок судово-економічної експертизи від 29 червня 2016 року, оскільки умови та порядок нарахування та сплати заборгованості по кредиту процентам та пені визначається умовами кредитного договору та вимогами закону.

Натомість експертом при проведенні розрахунку заборгованості не взято за основу залишок заборгованості по кредиту станом на 26 листопада

2012 року, погоджений додатковою угодою № 1 та не враховано положення пункту 3.2 кредитного договору щодо черговості зарахування платежів.

Доводи касаційних скарг щодо невірного розрахунку заборгованості по кредитному договору не впливають на правильність судових рішень щодо наявної заборгованості та її розрахунку, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення в цій частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати в частині стягнення штрафу (фіксована та процентна складові), а в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанцій в частині стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 249, 96 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 53 010, 48 грн та відмову в цій частині у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк», з останнього на користь кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір за подання касаційних скарг у сумі

210, 45 грн пропорційно до розміру вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Крім того, оскільки касаційним судом зменшено загальний розмір стягнутої заборгованості, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 7 439, 99 грн по 3 614, 77 грн з кожного з відповідачів.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин розмір судового збору, який підлягав стягненню з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених позовних вимог, складає 7 229,54 грн, з вирахуванням належного

відповідачам судового збору за подання касаційних скарг.

Щодо поновлення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пені залишено без змін, касаційний суд поновлює його виконання в цій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» штрафу (фіксована частина) у розмірі 249, 96 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 53 010, 48 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року в частині вирішення питання про судові витрати змінити, зменшивши розмір стягнутого із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судового збору із 3 908 грн до 3 614, 77 грн з кожного.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області

від 23 травня 2017 року по справі № 691/818/15-ц у нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович