Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 235/4338/16-ц

провадження № 61-23642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», фізична особа-підприємець ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, в складі судді Назаренка Г. В., від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Будулуци М. С., Канурної О. Д., Санікової О. С., від 09 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 22 жовтня 2014 року о 8 год. 15 хв

на 56 км автодороги Олександрівка-Красноармійськ-Константинополь сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), а саме - відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу, не витримав безпечний інтервал, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить їй на праві власності.

Внаслідок ДТП належний їй автомобіль Renault Clio, реєстраційний номер

НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2014 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 44 від 19 листопада

2014 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 93 534, 23 грн.

Відповідач ОСОБА_5 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 50 000 грн, за вирахуванням франшизи 500 грн, тобто страхова компанія компенсує їй лише частину завданої шкоди.

Згідно листа приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Україна» (далі - ПрАт «СК «Україна) від 04 червня 2015 року за № 13849 вказана ДТП була визнана страховим випадком, та прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування.

Залишок матеріальної шкоди, яку страхова компанія їй не компенсує, складає 44 034, 23 грн, яку разом з вартістю проведення експертного дослідження в розмірі 850 грн позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 44 034, 23 грн та судовий збір 540, 79 грн, а усього 44 575,02 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Висновки суду першої інстанції обґрунтовані тим, щостягненню з відповідача підлягає різниця між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди - 93 534, 23 грн і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 49 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та покладаючи відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП на відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем своїх вимог та положень діючого законодавства, на підставі наданих доказів.

Суд також дійшов висновку, що вартість проведення автотоварознавчого дослідження не може бути віднесена до втрат у зв'язку з пошкодженням автомобіля та витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, а тому відшкодуванню не підлягає.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам надав належну правову оцінку та обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_4

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_5 - адвокат Андрєєв П. Ф., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 235/4338/16-ц з місцевого суду. Зупинено виконання рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня

2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 09 березня

2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

11 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 235/4338/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експертного дослідження № 44 від 19 листопада 2014 року, який покладено в основу визначення вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, складений не судовим експертом і поза експертною установою, за заявою особи, яка не є власником автомобіля, що викликає у відповідача сумнів у його правдивості, належності та допустимості.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанції порушили вимоги статей 58, 59, 133, 144, 145, 146, 212, 309 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Позивач не маючи наміру підтвердити висновок дослідження № 44, проведенням по справі судової автотоварознавчої експертизи, яка повинна проводитися в умовах та в порядку Закону України «Про судову експертизу», відчужила належний їй автомобіль до розгляду справи в суді.

Вважав, що позивачем не доведено розмір збитків, яких вона фактично зазнала, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для відновлювального ремонту автомобіля, оскільки такий ремонт, як було встановлено в судовому засіданні зі слів представника позивача, взагалі не проводився, а автомобіль проданий іншій особі з тими механічними пошкодженнями, які були отримані внаслідок ДТП 22 жовтня 2014 року

Судами попередніх інстанцій відповідачу було роз'яснено право на клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи в судовій експертній установі за письмовими матеріалами справи, у тому числі за висновком № 44, який він оспорює і вважає недопустимим доказом в розглядуваній справі.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 13 листопада 2014 року (справа № 235/5907/14-п) судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 жовтня 2014 року о 8 год. 15 хв. ОСОБА_5, в порушення вимог пунктів 23.1, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України (далі -

ПДР України), на 56 км автодороги Олександрівка-Красноармійськ-Констинтинополь, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу, не витримав безпечний інтервал, виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_4, внаслідок чого сталася ДТП, і автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як володільця наземного транспортного засобу, застрахована у ПрАТ «СК «Україна», що підтверджено копією полісу № АІ/0666867 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21 травня

2014 року, зі строком дії з 22 травня 2014 року по 21 травня 2015 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, розмір франшизи - 500 грн.

Згідно висновку експертного дослідження № 44 від 19 листопада 2014 року, вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), заподіяної володільцю автомобіля Renault Clio, державний номер НОМЕР_2, на момент складення висновку становить 93 534, 23 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, згідно статті 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі

№ 755/18006/15-ц дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Позивач заявила вимоги про стягнення різниці між розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що вина відповідача у ДТП, що відбулася 22 жовтня 2014 року, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб позивача, встановлена постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2014 року.

За приписами статей 60, 61 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина четверта статті 61 ЦПК України 2004 року).

Вартість матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_4, як власнику автомобіля Renault Clio, державний номер НОМЕР_2 у розмірі 93 534, 23 грн визначена висновком № 44 від 19 листопада 2014 року, що складений

ОСОБА_7, який станом на 19 листопада 2014 року мав кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз по спеціальності «Визначення вартості автотранспортних засобів і вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, згідно Свідоцтва № 505, виданого 22 серпня 2014 року Міністерством юстиції України.

Висновок № 44 від 19 листопада 2014 року є письмовим доказом, якому суди першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку.

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_4, визначений висновком №44 від 19 листопада 2014 року, відповідачем не спростовано.

Апеляційним судом відповідачу та його представнику було роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яким вони не скористались.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування завданої ОСОБА_4 майнової шкоди.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на проведення експертного дослідження судові рішення не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо поновлення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, касаційний суд поновлює їх виконання.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта