Номер провадження 2-о/225/155/2019
Єдиний унікальний номер судової справи 225/1212/19
РІШЕННЯ

іменем України

28 лютого 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю:

секретаря Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце знаходження: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Маяковського 3/18) який діє в інтересах ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), заінтересована особа Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місце знаходження: Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, 24) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1, звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із заявою, в якій ставить питання про встановлення факту народження дитини заявника на тимчасово окупованій території в м.Донецьк, Україна.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованому 19.01.2018 року у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 16.

13 січня 2019 року на тимчасово окупованій території у ЦМКЛ №6 м.Донецьк заявник народила першу дитину чоловічої статі, яка на теперішній час проживає разом із своїми батьками. Заявник отримала медичне свідоцтво про народження зразку, що використовується на тимчасово окупованій території та представник заявника звернувся до Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою оформлення державної реєстрації народження дитини та отримати свідоцтво про народження встановленого зразка. Однак, йому було відмовлено в реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження, оскільки представлені документи не підтверджують факт народження дитини.

Вичерпавши всі можливі дії щодо реєстрації народження своєї дитини, заявник змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження.

Заявник та її представник до судового засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглядати без його участі, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, заявник по справі перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованому 19.01.2018 року у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 16 (а.с.9).

Судом встановлено, під час вказаного шлюбу у подружжя 13.01.2019 року народився син ОСОБА_4, про що було видано медичне свідоцтво про народження № 41 від 14.01.2019 року.

Враховуючи, що згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту народження дитини ОСОБА_4, 13 січня 2019 року.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м.Донецьк, де народився ОСОБА_4, на даний час є тимчасово окупованою територією.

У звязку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції.

При цьому, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на цих територіях після 01.12.2014 року не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обовязковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У звязку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Крім цього, суд також зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту народження сина та про наявність підстав для встановлення факту народження ОСОБА_4, 13 січня 2019 року в м.Донецьк Донецької області.

При чому, згідно ч.3 ст. 317 ЦПК України передбачено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та його дитина, заява про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_2 свідоцтво про народження її сина, виданого державним органом України.

Керуючись ст. ст.12,81,89,263, 315, 317 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт, що 13 січня 2019 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в м. Донецьк Донецької області, Україна, народила першу дитину чоловічої статі - ОСОБА_4.

Записати матірю дитини ОСОБА_4 громадянку України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Записати батьком дитини ОСОБА_4 громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України) протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: