РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, -

Представник позивача ОСОБА_4,

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 39 797,16 гривень та понесені судові витрати, посилаючись на те, що наказом комунального підприємства "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" від 29.09.2017р. № 333-к ОСОБА_3 було призначено виконуючим обов'язки начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення з 01.10.2017р. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України з ОСОБА_3 укладено Договір про повну матеріальну відповідальність від 01.10.2017р. № 153 (далі - Договір), за п. 1 якого ОСОБА_3 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані йому під звіт товарно - матеріальні цінності, та за товарно - матеріальні цінності, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії Договору. Згідно посадової інструкції начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення (далі - Інструкція) основними обов'язками начальника дільниці є: керівництво діяльністю дільниці (п. 2.1.); організація робіт з поточного утримання зеленої зони та догляду за зеленими насадженнями на закріпленій дільниці (п. 2.2., 2.3.); ведення необхідної документації з обліку зелених насаджень (п. 2.5.); ведення обліку і звітності товарно - матеріальних цінностей, забезпечення своєчасного проведення інвентаризації основних засобів і ТМЦ (п. 2.8.). Відповідно до п. 4.1. та п. 4.3. Інструкції начальник дільниці несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання свої посадових обов'язків та за завдання матеріальної шкоди підприємству в межах діючого законодавства України. Наказом від 26.04.2018р. № 131-к ОСОБА_3 переведено на посаду майстра зеленого господарства Шевченківської виробничої дільниці з озеленення. У зв'язку з чим, наказом по підприємству від 11.06.2018р. № 99 "Щодо проведення інвентаризації у зв'язку зі зміною матеріально - відповідальної особи та передачі товарно - матеріальних цінностей" було проведено інвентаризацію Шевченківської виробничої дільниці з озеленення КП "МСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" за результатами якої виявлена недостача майна, орієнтовною вартістю 196135,68 грн. та складено ОСОБА_5 інвентаризації від 10.07.2018р. За результатами службової перевірки встановлено, що ОСОБА_3 в порушення вимог п. п. 2.51., 2.8., 2.13., 2.15 Інструкції, недбало виконував свої посадові обов'язки, неправильно підрахував ввірені йому ТМЦ та навіть не зміг показати місце розташування зелених насаджень, які за ним рахуються, що призвело до викривлення даних, які відображені в акті інвентаризації від 10.07.2018р. Комісією зі службового розслідування проведено повторне підрахування товарно-матеріальних цінностей, виправлені усі недоліки та складений новий акт інвентаризації, за результатами якого фактична недостача основних засобів, нематеріальних активів, товарно - матеріальних цінностей Шевченківської виробничої дільниці з озеленення склала 39797,16 грн. Враховуючи, що добровільно відшкодувати завдану підприємству шкоду ОСОБА_3 відмовляється, вказану суму позивач просить стягнути з відповідача.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 24.10.2018 року провадження у справі відкрито.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, та пояснив суду, що дерева та інші насадження не відносяться до товарно матеріальних цінностей, і він не мав фізичної можливості здійснювати нагляд за кожним висадженим деревом, одне з яких важить 400 кг і він не мав можливості яким-небудь чином його комусь реалізувати. Крім того, передані йому під звіт насадження, були висаджені в період, коли він вже не перебував на посаді виконуючого обов'язки начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення. Також насадження потребують догляду і у звязку з неправильним доглядом, можуть висохнути. Також бували випадки, коли висаджені насадження викрадали, і він про це попереджав керівництво, однак, на його звернення ніхто не реагував.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні позов не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що наказом комунального підприємства "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" від 29.09.2017р. № 333-к ОСОБА_3, майстра виробничої дільниці з озеленення та благоустрою ЦПК та В ім. Т.Г. Шевченка переведено з 01.10.2017 року виконуючим обов'язки начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення (а.с. 5).

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України з ОСОБА_3 укладено Договір про повну матеріальну відповідальність від 01.10.2017р. № 153, за п. 1 якого ОСОБА_3 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані йому під звіт товарно - матеріальні цінності, та за товарно - матеріальні цінності, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії Договору (а.с. 6).

Наказом від 26.04.2018р. № 131-к ОСОБА_3, в.о. начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення з 27.04.2018 року переведено на посаду майстра зеленого господарства Шевченківської виробничої дільниці з озеленення (а.с. 7).

Наказом КП «Міськзелентрест» від 26.04.2018 року № 132-к, покладено з 27.04.2018 року виконання обовязків начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення, на заступника директора з розвитку зеленої зони ОСОБА_6 (а.с. 102).

Наказом від 11.06.2018 р. № 192-к, призначено ОСОБА_7, майстра зеленого господарства Шевченківської виробничої дільниці з озеленення з 12.06.2018 року виконуючим обовязки начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення (а.с. 103).

Наказом по підприємству від 11.06.2018р. № 99 "Щодо проведення інвентаризації у зв'язку зі зміною матеріально - відповідальної особи та передачі товарно - матеріальних цінностей" було проведено інвентаризацію Шевченківської виробничої дільниці з озеленення КП "МСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" за результатами якої виявлена недостача майна, орієнтовною вартістю 196135,68 грн. та складено ОСОБА_5 інвентаризації від 10.07.2018р., інвентаризаційний опис від 12.06.2018р. (а.с. 8 12, 232 236).

Враховуючи значну суму недостачі керівником КП "МСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" було прийняте рішення щодо проведення службового розслідування з цього приводу та видано відповідний наказ від 13.07.2018р. № 114 "Про проведення службового розслідування" (а.с. 13 - 15).

Комісією зі службового розслідування проведено повторне підрахування товарно-матеріальних цінностей, виправлені усі недоліки та складений новий акт інвентаризації, за результатами якого фактична недостача основних засобів, нематеріальних активів, товарно - матеріальних цінностей Шевченківської виробничої дільниці з озеленення склала 39797,16 грн.

Актом службового розслідування від 24.07.2018р. виявлена сума недостачі в розмірі 39797,16 грн. (а.с. 17 - 19) та складено акт інвентаризації від 25.07.2018р. з недостачею матеріальних цінностей на суму 39797,16 грн. (а.с. 21 23).

Як вбачається з копії наказу КП «Міськзелентрест» від 19.06.2017 року № 201-к, ОСОБА_3 з 22 червня 2017 року прийнято на основну роботу, озеленювачем 1 розряду Приморської виробничої дільниці з озеленення, з відрядною формою оплати праці (а.с. 99).

Наказом КП «Міськзелентрест» від 01.07.2017 року № 221/І-к, ОСОБА_3, озеленювача 1 розряду Прииморської виробничої дільниці з озеленення з 01.07.2017р. переведено на посаду майстра зеленого господарства дільниці з озеленення та благоустрою ЦПК та В ім. Т.Г. Шевченка (а.с. 100).

Наказом КП «Міськзелентрест» від 31.07.2018 року № 252/І-к, ОСОБА_3, майстра зеленого господарства Шевченківської виробничої дільниці з озеленення звільнено з посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 104).

Згідно посадової інструкції майстра зеленого господарства дільниці з озеленення та благоустрою ЦПК та В ім.. ОСОБА_8 (надалі - Інструкція) основними обов'язками майстра зеленого господарства є: організація та контроль виконання робіт на закріплених обєктах дільниці по поточному змісту зеленої зони;організація та контроль проведення робіт по догляду за зеленими насадженнями; організація та контроль за виконанням робіт на по підрядній діяльності на закріпленій території; участь у веденні та оформленні необхідної документації (а.с. 105 107).

Згідно посадової інструкції начальника Шевченківської виробничої дільниці з озеленення (надалі - Інструкція) основними обов'язками начальника дільниці є: керівництво діяльністю дільниці (п. 2.1.); організація робіт з поточного утримання зеленої зони та догляду за зеленими насадженнями на закріпленій дільниці (п. 2.2., 2.3.); ведення необхідної документації з обліку зелених насаджень (п. 2.5.); ведення обліку і звітності товарно - матеріальних цінностей, забезпечення своєчасного проведення інвентаризації основних засобів і ТМЦ (п. 2.8.). Відповідно до п. 4.1. та п. 4.3. Інструкції начальник дільниці несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання свої посадових обов'язків та за завдання матеріальної шкоди підприємству в межах діючого законодавства України (а.с. 108 111).

Наказом КП «Міськзелентрест» від 05 січня 2018 року № 4/І «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику», затверджено облікова політика на підприємстві (а.с. 116 129), додатком № 2 до наказу затверджений перелік осіб, уповноважених підписувати первинні документи (а.с. 130), додатком № 3 до наказу затверджений перелік посад, які займають або заміщають працівники підприємства, з якими обовязкове укладання договорів про повну матеріальну відповідальність (а.с. 131).

Як вбачається з копії службової записки ОСОБА_3, останній повідомляв керівництво про відсутність висаджених дерев та кущів на певних ділянках з причин їх викрадення відвідувачами, які були висаджені не ним, а іншим начальником у 2016р.Туї були висаджені новим начальником в 2015р. в іншому місці, ніж зазначено в документах. Всі дерева, які ним висаджені, висохли, однак, його провини в цьому немає, оскільки, був відсутній за ними догляд. Кущі самшити в розмірі 170 шт. в районі ОСОБА_5 не знаходяться, які також ним не висаджувались. Троянди, в розмірі 2500 шт., які були висаджені, їх також немає, як зазначено в документах. Товарні цінності він отримував без документів зі складу (а.с. 135 - 136).

Як вбачається з актів приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 24.11.2017р., 29.12.2017р., 16.04.2018р., накладних на переміщення № № 1721, 1738, 1739 від 29.12.2017р., № 718 від 16.04.2018р., ОСОБА_3 отримав дерева та кущі, паливо, одяг та інструменти для роботи працівників на ділянці (а.с. 137 - 231, 237 - 330).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності відповідних підстав і умов, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. А відповідно до вимог ст. 131 КЗпП України, власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, а працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства та вживати заходів щодо запобігання шкоди.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що з відповідачем, коли його було переведено на посаду майстра, договір про повну матеріальну відповідальність не укладався.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) (далі постанова), роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника.

Пунктом 3 постанови визначено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Відповідно до п. 8 постанови роз'яснено що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому на зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держакомпраці і соціальних питань Ради Міністрів СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року, з подальшими змінами і доповненнями і який є чинним, відповідач не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

За умовами п. 6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли відповідно до законодавства на нього покладено таку відповідальність при виконання трудових обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з підстав зазначених вище.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, наявність вини відповідача та причино наслідковий зв'язок між причиною і шкодою, та не доведено, що позивачем створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Також посада відповідача не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Зокрема позивачем не доведено, що відповідач, будучи особою, що несе повну матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей у відповідності до Договору про повну матеріальну відповідальність, порушив посадові обов'язки, в тому числі, щодо збереження ввірених йому матеріальних цінностей, чим спричинив позивачу значні збитки.

За загальним правилом працівник вважається невинуватим у заподіянні роботодавцю прямої дійсної шкоди, якщо роботодавець не доведе, що шкода заподіяна з вини працівника. Разом з тим працівники, які отримали матеріальні цінності під звіт, вважаються винними у незабезпеченні збереження цих цінностей, якщо не доведуть, що шкоди завдано не з їхньої вини.

Враховуючи вищевикладені факти, які були перевірені доказами в судовому засіданні, відповідачем доведено, що шкода Комунальному підприємству «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» була завдана не з його вини.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят гривень девяносто дві копійки) гривень 92 копійки слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України, ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 141, 258 260, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків відмовити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» на користь ОСОБА_3 документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят гривень девяносто дві копійки) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 березня 2019 року.

Позивач: Комунальне підприємство "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" (65031, м. Одеса, вул. Хімічна, 3, , р/р 3593 в ПАТ "КРЕДІ ОСОБА_9", МФО 300614, ІПН 04).

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП: НОМЕР_1), який проживає за адресою: 68400, АДРЕСА_1.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_10

Одеської області