Єдиний унікальний номер 235/1045/17 Номер провадження 22-ц/804/2154/19
Єдиний унікальний номер 235/1045/17 Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/2154/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №235/1045/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому перейменоване в Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 105 640,32 гривень яка складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 13 835,79 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 49 428,39 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 376,14 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 42 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору від 22 червня 2007 року відповідач отримала кредит в розмірі 32 820 гривень на строк до 21 червня 2012 року та зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань станом на 20 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 149 658,47 гривень, яка складається з: 13 835,79 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 49 428,39 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 376,14 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 86 018,15 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Скориставшись правом на свій розсуд вимагати від божника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з позичальника заборгованість у розмірі 105 640,32 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором № DO1FAK01770083 від 22 червня 2007 року в сумі 28 704,41 гривень, з яких 13 835 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 12 855,69 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 636,79 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 376,14 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» на відшкодування сплаченого судового збору 434, 72 гривні. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2019 року виправлено арифметичну описку в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року та доповнено абзац другий резолютивної частини після цифр і слів «13 835 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень» цифрою та словом «79 копійок».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Із вказаним рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційною скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року в розмірі 21084,55 грн. було звернене стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 11183-110-20, 2007р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй на праві власності та перебуває у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На виконання вказаного рішення у примусовому порядку надавався строк один рік, тобто до 13 січня 2013 року, в який позивач не вклався, але строк вже сплив і не поновлювався. Таким чином, вважає що, договір розірвано і ніким не поновлювався.

Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2015р. апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» залишена без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2014 року без змін, ніким не скасована та є чинною.

Посилається на те, що вказана позовна заява не є предметом розгляду в судах так як не передбачена частиною другою статті 16 ЦПК України, вказана справа вже розглядалась в судах між тими ж сторонами та по тому ж предмету спору ,про що є рішення, яке набрало законної сили, а повторне звернення за таких підстав забороняється законом.

Вважає, що звернення позивача до суду з вказаним позовом має на меті тільки відновлення права на звернення до виконавчої служби з примусовим виконанням рішення.

Зазначає, що згідно її розрахунків вона фактично на 2012 рік виплатила суму кредиту за кредитним договором і ніякої заборгованості вона не має.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив, в якому посилаючись на те, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, яке не покриває вимог заставодержателя та не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, до повного погашення боргу за кредитним договором та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум.

Вважає, що заборгованість за кредитним договором № DO1FAK01770083 від 22 червня 2007 року становить 28 704,41 гривень, з яких 13 835,79 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 12 855,69 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 636,79 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 376,14 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Зазначає, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2012 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору в частині збільшення відсоткової ставки недійсним було відмовлено. Даним судовим рішенням давалась оцінка правомірності збільшення процентної ставки банком ОСОБА_1 за кредитним договором. Зазначене рішення набрало законної сили 19 листопада 2012 року, а тому обставини, встановлені у ньому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи. У зв`язку з наведеним, вважають неможливі посилання відповідача на начебто неправомірне збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором.

Крім того, зазначено, що надані відповідачем звіти незалежного аудитора № 1 від 7 червня 2013 року та № 16 від 7 червня 2013 року щодо сплати щомісячних платежів за кредитним договором від 22 червня 2017 року DO1FAK01770083 між фізичною особою та Приватбанком про відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що вони ґрунтуються на переконанні про незаконність зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з 01 лютого 2009 року, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 32 820 гривень на наступні цілі: купівля автомобілю - 20 500 гривень для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2 - 34 гривень для сплати фінансового інструменту у розмірі 1,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту - 205 гривень,102,50 гривень та 1911 гривень - на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової компанії, а також у розмірі 10 067,50 грн. на сплату страхових платежів.

За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в період з 17 по 22 число кожного місяця в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 564,04 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Кредит надавався з 22 червня 2007 року по 21 червня 2012 року включно. (а.с.8, 9)

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року у розмірі 21 084,55 гривень. звернене стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, 2007р.в., що належить ОСОБА_1 та перебуває у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким чином з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 2 квітня 2012 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області змінено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року у розмірі 21 084,55 гривень звернене стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, 2007р.в., що належить ОСОБА_1 та перебуває у заставі банку шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким чином з іншою особою покупцем. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.27-30). Зазначене рішення суду про звернення стягнення на предмет застави виконано не було.

Також судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 28 704,41 гривень, з яких 13 835,79 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 12 855,69 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1 636,79 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 376,14 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з частини першої ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно пункту першого частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

На підставі частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який в цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні.

У позивача припинилось право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також неустойку після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, тобто після 21 червня 2012 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2012 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» по визнання кредитного договору в частині збільшення відсоткової ставки недійсним було відмовлено. Даним судовим рішенням давалась оцінка правомірності збільшення процентної ставки банком ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.70). Зазначене рішення набрало законної сили 19 листопада 2012 року, а тому обставини, встановлені у ньому, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи.

У зв`язку з наведеним, суд вірно не взяв до уваги посилання відповідача на неправомірне збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 16 серпня 2013 року заяву ОСОБА_1 1 про перегляд рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13 січня 2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про звернення стягнення на предмет застави залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу від 16 серпня 2013 року залишено без змін.

Довід апеляційної скарги про те, що дане рішення свідчить про розірвання договору укладеного між сторонами не може бути прийнятий до уваги, оскільки вказаним рішенням питання про розірвання кредитного договору не вирішувалось і доводи відповідача в цій частині є помилковими.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції досліджені всі докази надані учасниками справи та вірно зроблено висновок про часткову обґрунтованість позовних вимог.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: М.С. Будулуца

О.О. Тимченко