Справа № 351/1078/18
Провадження № 22-ц/4808/179/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою Снятинського споживчого товариства на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2018 року, ухвалене суддею Калиновським М.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування майнових паїв від 17.06.2015 року йому з майнового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Галичина» передано у власність майнові паї на суму 3 639 гривень.

25 червня 2015 року на його ім'я видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), загальною вартістю майна пайового фонду підприємства агрофірми «Галичина» на 01.05.2001 року 3 639 гривень.

22 липня 2015 року протокольним рішенням комітету спілки співвласників майнових паїв ТОВ «Покуття-Фрукт», яке є правонаступником агрофірми «Галичина», йому виділена в натурі майнова частка, а саме: одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин розміром 6х6 м, площею 30 кв.м в м. Снятин по вул. Шевченка, 101, який належав колгоспу «Перше Травня» в с. Стецева Снятинського району, правонаступниками якого є агрофірма «Галичина» та ТОВ «Покуття-Фрукт», для здійснення торгівельної діяльності.

Актом прийому-передачі від 24 липня 2015 року згідно рішення комітету спілки співвласників проведено передачу у власність вищевказаного будинку-магазину, балансова вартість якого становила 3 187 руб. і який в 1986 році був встановлений та знаходиться на ринковій площі у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 та весь час використовувався для продажу продукції та інших товарів першої необхідності.

Рішенням державного реєстратора від 04 квітня 2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний будинок-магазин на підставі того, що відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Просив визнати за ним право власності на вказаний будинок-магазин.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин, площею 30,0 м.кв в м. Снятині по вул. Шевченка, 101 «е» Івано-Франківської області.

На вказане рішення ОСОБА_5 споживче товариство як особа, яка не брала участі у розгляді справи, права якої порушено, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд у порушення законодавства визнав право власності на малу архітектурну форму (тимчасову споруду), як на обєк нерухомого майна.

Вказаний обєкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні Снятинського споживчого товариства на праві постійного користування.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд не залучив до участі в справі користувача земельної ділянки ОСОБА_5 споживче товариство.

Апелянт стверджує, що рішення суду порушує його право на користування земельною ділянкою під будинком-магазином, оскільки позивач, будучи власником, вчиняє дії щодо відведення земельної ділянки під своїм обєктом нерухомого майна.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представників апелянта, які доводи апеляційної скарги підтримали, позивача та його представника, які вимоги скарги заперечили, суд вважає, що апеляційна скаргу належить задовольнити, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування майнових паїв від 17.06.2015р. ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували, належні їм на праві власності на підставі майнових сертифікатів, а позивач ОСОБА_3 прийняв у дар - майнові паї у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Галичина», що в с. Стецева Снятинського району.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ІВ-ХІІ № 017947 ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Галичина», загальною вартістю станом на 01.05.2001р. 3639,00 грн..

Із витягу з протоколу засідання комітету спілки співвласників майнових паїв ТОВ «Покуття-Фрукт» від 22.07.2015р. встановлено, що вирішено виділити позивачу майнову частку в натурі, садовий будинок-магазин згідно поданої заяви.

Відповідно до акту прийому-передачі від 24.07.2015р. комісією ТОВ «Покуття-Фрукт» згідно рішення комітету спілки співвласників проведено передачу ОСОБА_3 одноповерхового дерев'яного садового будинку-магазину розміром 6х6 м, балансовою вартістю 3187,00 гривень, який в свій час був встановлений та знаходиться на ринковій площі у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 та використовується для продажу власної с/г продукції та інших товарів першої необхідності.

Технічний паспорт на спірний садовий будинок-магазин виданий на позивача.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 15.03.2018р. право власності на садовий будинок-магазин в м. Снятин по вул. Шевченка, 101е не зареєстровано.

Із договору №12 про надання торгової площі на Снятинському ринку від 01.07.2017р. вбачається, що ПСК «Ринок» надає торгове місце на території с/г ринку, для тимчасового встановлення малої архітектурної споруди для здійснення торгівельної діяльності товарами промислової та господарської групи. Підприємець ОСОБА_3 зобов'язується взяти в тимчасове користування земельну ділянку для встановлення кіоску і дотримуватиь норм і правил торгівлі на території ринку, внутрішнього розпорядку, санітарних норм, протипожежної безпеки та ін. нормативних документів, в т.ч. охорони праці. Договір дійсний до 01.07.2018р.

Постановою Снятинського районного суду від 28.11.2017р. визнано протиправними дії ОСОБА_5 міської ради щодо відмови надати адресний номер архітектурній споруді магазину по вул. Шевченка, 101 в м. Снятин Івано-Франківської області. Зобов'язано ОСОБА_5 міську раду надати (присвоїти) адресний номер архітектурній споруді одноповерховому дерев'яному садовому будинку-магазину розміром 6х6м, по вул. Шевченка, 101 в м. Снятин Івано-Франківської області.

Відповідно до витягу рішення №348-28/2018 виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 12.01.2018р. присвоєно адресний номер «101 «е» архітекрурній споруді- магазину, що знаходиться в м. Снятин по вул. Шевченка, 101 та належить ОСОБА_3

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04.04.2018р. державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 відмовлено в державній реєстрації права власності на вищезазначений садовий будинок-магазин.

Задовольнюючи позов ОСОБА_3 про визнання права власності на одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин площею 30,0 м.кв. у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 «е» на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги є підставними та доведеними в судовому засіданні.

Однак погодитись із таким висновком суду не можна.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 споживче товариство є користувачем земельної ділянки площею площею 0,6282 га з цільовим призначення для виробничих потреб, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею №79 ІІ-ІФ №000860 (а.с. 72-75). Земельна ділянка Снятинському споживчому товариству надана ОСОБА_5 міською радою на підставі рішення від 12 вересня 1996 року №7.

У межах вказаної земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні Снятинського споживчого товариства, знаходиться одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин площею 30,0 м.кв. у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 «е», право власності на який визнано оскарженим рішенням за ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується, по-перше, схемою, складеною та затвердженою інженером-геодезистом ОСОБА_9 та директором ТзОВ «Альянс-консалтинг» ІФ» ОСОБА_10, по-друге, План-схемою розміщення Снятинського ринку, погодженою архітектором Снятинського району 17.10.2008 року, по-третє, актом від 27.02.2019 року, складеним за участю в.о. голови правління Снятинського споживчого товариства ОСОБА_1, директора підприємства споживчої кооперації «Ринок» Снятинського споживчого товариства ОСОБА_11, депутата ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_12, підприємців ОСОБА_13, ОСОБА_14,

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд порушив права Снятинського споживчого товариства, який мав бути залучений до участі у справі, оскільки одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин площею 30,0 м.кв. у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 «е», право власності на який визнано оскарженим рішенням за ОСОБА_3, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Снятинського споживчого товариства.

Суд апеляційної інстанції не може залучити до участі у справі ОСОБА_5 споживче товариство і розглянути справу по суті із новим учасником справи, оскільки такими повноваженнями наділений тільки суд першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Положенням пункту 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 вказаного Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державнй реєстратор прав на нерухоме майно відмовив позивачу ОСОБА_3 у державній реєстрації права власності на вищезазначений садовий будинок-магазин (а.с. 35) на тій підставі, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (пункт 4 ч. 1 ст. 24 Закону України № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України"). Зокрема, державний реєстратор зазначив наступне:

«Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних господарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 04 квітня 2001 року за № 306/5496 (далі - Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253"Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25 квітня 2013 року за № 673/23205.

Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв в індивідуальну власність проводилося підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Враховуючи те, що Наказ втратив чинність та на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, керуючись листом Державної реєстраційної служби України від 06.06.2014 №9299/05-15-14 «Розяснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств» державний реєстратор вважав, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності.

Відмова у державній реєстрації прав позивачу із зазначених підстав не позбавляє його права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, позивач вправі зареєструвати право власності в порядку, встановленому Законом України № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", надавши для такої реєстрації передбачені законом документи, зокрема, свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна, які є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності.

У суду першої інстанції не було підстав для визнання права власності за позивачем згідно ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Такою є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15.

У іншій справі за №1622цс15 у постанові від 07 жовтня 2015 року Верховний Суд України висловив таку правову позицію. Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та 376 ЦК України (самочинне будівництво). У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки не звернув уваги на те, що позивач не позбавлений права зареєструвати право власності в порядку, встановленому Законом України № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", і, враховуючи обставини справи, відсутні підстави для визнання за позивачем, який не є власником, і право якого не оспорюється відповідачем, згідно ст. 392 ЦК України права власності на одноповерховий дерев'яний садовий будинок-магазин площею 30,0 м.кв. у м. Снятині по вул. Шевченка, 101 «е».

Враховуючи зазначене, рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Снятинського споживчого товариства задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

ОСОБА_15