Справа № 685/783/19
Провадження № 2/685/183/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживає за вказаною адресою. Відповідач є її колишнім чоловіком і також зареєстрований у будинку, однак з 25 вересня 2017 року за місцем реєстрації не проживає, оскільки вони розлучені вже більше року, житловим приміщенням він не користується, у будинку відсутні будь-які його особисті речі, документи. Тобто, відповідач відсутній без поважних причин понад один рік за зареєстрованим місцем проживання, ніякої домовленості про користування житловим приміщенням між ним та власником житла не встановлено. Через те, що в будинку зареєстрований відповідач, позивачу створюються перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном, тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що у зв?язку з тим, що у будинку зареєстрований відповідач, який не проживає за місцем реєстрації вже два роки, вона не може отримати субсидію, тому просить позов задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно ст. 128 ЦПК України, до суду повернувся поштовий конверт з судовою повісткою надісланий відповідачу з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та заповітом, свідоцтвами про шлюб, про розірвання шлюбу, витягом з реєстру актів цивільного стану. Згідно з довідкою про склад сім`ї від 15 травня 2019 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, зокрема, ОСОБА_2 . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №14 від 16.05.2019 року ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Теофіпольського райсуду від 20.11.2017 року, яке набрало законної сили.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації вже два роки, з часу розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 та 4 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання у будинку позивача протягом одного року, то суд встановив, що відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин.

Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком задовольнити.

Визнанти ОСОБА_2 1967року народження таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий