Дата документу 27.02.2019 Справа № 316/445/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/445/17 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н. О.
провадження № 22-ц/807/586/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А
27 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
ОСОБА_2
при секретарі: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків в звязку з завданням реальних збитків.
В обґрунтування позову зазначив, що 16.07.2001 року між ВП ЗАЕС і ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, на підставі якого останній прийнятий на роботу начальником дільниці оздоблювальних робіт № 6 управління будівництва ВП ЗАЕС; 31.03.2015р. відповідач переведений на посаду майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт № 4 управління будівництва ВП ЗАЕС. Перебуваючи у трудових відносинах з ВП ЗАЕС, відповідач був матеріально-відповідальною особою, оскільки між позивачем та відповідачем були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 16 від 22.08.2001, № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014 та №14 від 01.07.2015.
В період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 16 від 22.08.2001, № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014, тобто з 22.08.2001 по 30.06.2015 включно, за результатами інвентаризацій, які проводилися в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, у відповідача не були установлені нестачі матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті.
В період дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 14 від 01.07.2015, тобто з 01.07.2015 по 09.09.2016 включно, за результатами повної річної інвентаризації, яка проводилася в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності за 2015 рік, у відповідача була установлена нестача матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті та які були передані йому в 2009-2014 роках, тобто під час дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014 (період з 04.08.2007 по 30.06.2015 включно). Робочою інвентаризаційною комісією, створеною розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС № 416 від 19.11.2015, за результатами вищевказаної інвентаризації у відповідача станом на 30.11.2015 була установлена нестача матеріальних цінностей на загальну суму 494 819,21 грн.
28.12.2015 та 31.12.2015 на засіданні центральної комісії з інвентаризації майна, що перебуває на балансі ДП «НАЕК «Енергоатом» та обліковується в ВП ЗАЕС, створеної наказом генерального директора відокремленого підрозділу від 30.10.2015 № 1277, було прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку ВП ЗАЕС нестачі матеріальних цінностей, установленої у відповідача станом на 30.11.2015 року в розмірі 494 819,21 грн.
26.01.2016 року відповідач подав голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС № 416 від 19.11.2015, письмові пояснення щодо матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена станом на 30.11.2015, у звязку з чим згідно з наказом ВП ЗАЕС № 185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації», була проведена повторна інвентаризація матеріальних цінностей, які перебувають в підзвіті у відповідача станом на 17.02.2016 року.
Робочою інвентаризаційною комісією, створеною наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016, за результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача станом на 17.02.2016 року була установлена наявність матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн., а також нестача матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн. та лишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн. За результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача, виходячи з рішення постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС від 24.05.2016 року, сума нестачі матеріальних цінностей у відповідача становить 250 335,22 грн.
09.09.2016 року між відповідачем та позивачем були припинені трудові відносини у звязку зі звільненням за власним бажанням та виходом на пенсію, але сума нестачі погашена ним не була.
Посилаючись на вказані обставини та з врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 248 380,31 грн. - реальних збитків, завданих ВП ЗАЕС; 10 080,00 грн. - вартості послуг з незалежної оцінки майна; 330,00 грн. - вартості послуг з публікації оголошення про виклик ОСОБА_3 до суду в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Запорізька правда»; 3876,90 грн. - судового збору.
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» завдані реальні збитки у розмірі 6 429 грн. 41 коп. та судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 371 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним матеріалам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, кожен з яких підтримував свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з наказами ВП ЗАЕС № 51 від 13.07.2001 «Про прийом на роботу», № 295-п від 31.03.2015 «Про переведення на іншу роботу» та № 340-з від 09.09.2016 «Про припинення трудового договору», ОСОБА_3 в період з 16.07.2001 по 09.09.2016 року перебував у трудових відносинах з ВП ЗАЕС і працював: з 13.07.2001 до 31.03.2015 року на посаді начальника дільниці оздоблювальних робіт № 6 управління будівництва ВП ЗАЕС, з 31.03.2015 до 09.09.2016 року - на посаді майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт № 4 управління будівництва ВП ЗАЕС (т. 2 а.с. 5, 9).

Між ВП ЗАЕС та ОСОБА_3 були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 16 від 22.08.2001, № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014 та № 14 від 01.07.2015 (т. 2 а.с. 6-8).

Відповідно до довідки управління будівництва ВП ЗАЕС №35 від 08.05.2018, у період строку дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 16 від 22.08.2001, № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014 (з 22.08.2001 по 30.06.2015 включно), за результатами інвентаризацій, які проводилися в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_3 не були установлені нестачі, крадіжки та втрати від псування матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті.

В період строку дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №14 від 01.07.2015 (з 01.07.2015 по 09.09.2016 включно), у відповідача була встановлена нестача матеріальних цінностей, які були передані йому у 2009-2014 роках в період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014.

Вищевказана нестача матеріальних цінностей була установлена за результатами інвентаризації, яка проводилася в ВП ЗАЕС перед складанням річної фінансової звітності, з урахуванням результатів повторної інвентаризації, які проводилися в ВП ЗАЕС згідно з наказами відокремленого підрозділу № 1277 від 30.10.2015 «Про проведення повної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу» і № 185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації».

Безпосередньо інвентаризації проводилися робочими інвентаризаційними комісіями, створеними розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС від 19.11.2015 №416 та наказом ВП ЗАЕС №185 від 17.02.2016 «Про проведення інвентаризації».

Повторна інвентаризація була пов»язана з тим, що 26.01.2016 року відповідач подав заступнику начальника управління будівництва ВП ЗАЕС ОСОБА_4 - голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ВП ЗАЕС № 416 від 19.11.2015, письмові пояснення щодо наявності матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена станом на 30.11.2015 року.

За результатами повторної інвентаризації, проведеної за наказом ВП ЗАЕС № 185 від 17.02.2016 року, робочою інвентаризаційною комісією була встановлена наявність станом на 17.02.2016 року матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн., а також нестача матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн. та лишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн., які не заліковувалися з установленою нестачею за пересортицею.

До оформлення протоколу № 1 від 04.03.2016р. робочою інвентаризаційною комісією відомості про наявність та відсутність матеріальних цінностей вносилися до відповідних інвентаризаційних описів та звіряльних відомостей, на підставі яких узагальнювалися результати повторної інвентаризації та викладалася інформація, що вимагається при складанні протоколу постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС.

Відповідач ОСОБА_3 був ознайомлений під підпис з результатами повторної інвентаризації, що підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії №1 від 04.03.2016 року.

24.05.2016 року на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії ВП ЗАЕС було прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку відокремленого підрозділу по управлінню будівництва ВП ЗАЕС: лишків матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн., нестачі матеріальних цінностей в розмірі 34 844,58 грн. та нестачі переданих відповідачу будівельних матеріалів і товарно-матеріальних цінностей у сумі 250 335,22 грн.

Звітами з незалежної оцінки майна визначені реальні збитки, завдані ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей, сума яких становить 248 380,31 грн., яку в позові просило стягнути підприємство з колишнього працівника ОСОБА_3 як особи, на яку було покладено повну матеріальну відповідальність.

Задовольняючи позов підприємства частково в сумі одного середнього заробітку відповідача у розмірі 6 429,41 грн., суд виходив із того, що посади ОСОБА_3, які він займав на підприємстві з 16.07.2001р. до моменту звільнення 09.09.2016р., не входять до Переліку посад і робот, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів від 28.12.1977 № 447/24, а тому договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 16 від 22.08.2001, № 6 від 04.08.2007, № 22 від 09.07.2014 та № 14 від 01.07.2015 юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності відповідача у повному розмірі.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно вважав договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладені між підприємством і відповідачем, такими, що не мають юридичної сили, оскільки вони підписані належними сторонами з дотриманням умов Типового договору, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРС з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів від 28.12.1977р. № 447/24. Строк їх дії на час виявлення нестачі не сплив, ОСОБА_3 ці договори не оспорювались, та останній фактично виконував роботу, безпосередньо пов»язану з отриманням, зберіганням, використанням в процесі виробництва товарно-матеріальних цінностей. Тому просив скасувати рішення суду та задовольнити позов у повному обсязі.

У відзиві на скаргу ОСОБА_3 зазначає, що судом правильно визнано, що з ним підприємство не могло укладати договори про повну матеріальну відповідальність, оскільки займані ним посади не входять до Переліку посад і робот, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів від 28.12.1977 № 447/24. Крім того, вказує, що позивач пред»явив до нього позов поза межами встановленого ч. 3 статті 233 КЗпП строку.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

Вирішуючи справу, суд застосував лише Перелік посад і робіт працівників, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність, та встановивши, що посади відповідача до нього не входять, суд вважав, що останній може відповідати за допущену нестачу лише в межах середнього заробітку за один місяць.

Між тим, суд не звернув уваги на положення статті 134 КЗпП, якою унормовано випадки повної матеріальної відповідальності.

Так, зокрема, п.п. 1, 2, 5 ч. 1 статті 134 КЗпП передбачаються випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

З матеріалів справи вбачається, що матеріальні цінності передавались відповідачу під звіт за разовими документами, а саме накладними, які підписувались ним як відповідальною за отримані товарно-матеріальні цінності особою, а матеріальні збитки спричинені їх нестачею.

Для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності у цих випадках не має значення, яку посаду обіймає працівник та за яким фахом він працює.

Отримання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_3 підтверджується матеріалами справи, а саме, накладними за період роботи 2009-2014рр. ( Т. 1 а.с. 201-227, Т. 2 а.с. 16-58, 154-158), інвентаризаційними описами № 335 ТМЦ від 31.10.2014р. (Т. 2 59-63).

Та самим ОСОБА_3 не заперечувалось отримання цих ТМЦ за накладними, їх зберігання ним у окремому складі, видача ним і переміщення для проведення будівельних робіт, щорічне звітування ним про їх рух та наявні залишки.

Не заперечував ОСОБА_3 і утворення у нього нестачі, виявленої інвентаризацією 2015р. та додатковою інвентаризацією у 2016р.

За таких обставин, колегія вважає помилковими висновки суду, що ОСОБА_3 не може нести повну матеріальну відповідальність за виявлену нестачу переданих йому за накладними ТМЦ.

Відповідно до ч. 3 статті 233 КЗпП, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.1992 в пункті 20, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Отже, вказаний строк є предметом обов»язкової перевірки при розгляді справ вказаної категорії, а його застосування судом відбувається без відповідної заяви чи клопотання відповідача.

Перевіряючи ці обставини, суд зазначав, що днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача є день підписання протоколу саме постійно діючою інвентаризаційною комісією ВП ЗАЕС (24.05.2016), а не робочою інвентаризаційною комісією (04.03.2016), оскільки робоча інвентаризаційна комісія лише оформляє протокол, в якому наводиться інформація, що вимагається при складанні протоколу інвентаризаційної комісії, а згідно з порядком перевірки та оформлення результатів інвентаризації, передбаченим розділом IV «Положення про інвентаризацію активів і зобовязань», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, висновки інвентаризації щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобовязань і даними бухгалтерського обліку наводяться у протоколі, що складається інвентаризаційною комісією після закінчення інвентаризації. Позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2017 року, тому річний строк звернення до суду про стягнення з відповідача шкоди, завданої нестачею матеріальних цінностей, позивачем не був порушений.

Проте, відповідач заперечував в ході розгляду справи проти визначення моментом виявлення заподіяної шкоди дати затвердження протоколу робочої інвентаризаційної комісії постійною інвентаризаційною комісією. Вказував, що нестача була виявлена вже в листопаді 2015р. при інвентаризації перед річною звітністю, а протокол робочої комісії цієї інвентаризації № 33 від 25.12.2015р. був затверджений в січні 2016р., та подальша інвентаризація, яку позивач кваліфікує як повторну, вже тільки перевірила наявність указаних відповідачем ТМЦ, які були в наявності, але вказані в інвентаризації як нестача.

Зазначив відповідач про пропуск позивачем річного строку для звернення до суду з позовом до працівника з приводу відшкодування шкод також і у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія вважає, що ці обставини є одними із визначальних, оскільки від дотримання строків звернення роботодавця до суду з позовом про відшкодування шкоди залежить можливість покладання відповідальності на працівника за таку шкоду.

Як вищезазначено, в пункті 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992р. чітко визначено, що днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

За обставинами цієї справи вбачається, що на підприємстві позивача кожного року перед річним звітом проводяться інвентаризації, зокрема, на ділянках роботи ОСОБА_3

У 2015р. така інвентаризація була проведена в листопаді-грудні 2015р., яка була оформлена протоколом № 33 від 25.12.2015р. засідання робочої інвентаризаційної комісії, актом № 1 від 31.12.2015р., а результати цієї інвентаризації були затверджені протоколом № 6-120/1270 від 06.01.2016р. засідання центральної комісії по інвентаризації майна ВП ЗАЕС ДП НАЗК «Енергоатом».

Після цього ОСОБА_3 було подано заяву про наявність у нього частини ТМЦ, які увійшли до виявленої нестачі.

У зв»язку із зазначеним наказом ВП ЗАЕС від 17.02.2016 № 185 було призначено проведення інвентаризації повторно, результати якої були оформлені робочою комісією у протоколі № 1 від 04.03.2016р., які затверджені протоколом засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії від 24.05.2016р.

Проте, як свідчать матеріали справи, повної повторної інвентаризації не проводилось, а лише перевірені ті ТМЦ, на які вказував ОСОБА_3 як наявні, що вбачається з вищезазначених протоколів.

Так, згідно з протоколом робочої комісії № 1 від 04.03.2016р. визначена в ході інвентаризації у грудні 2015р. нестача, затверджена протоколом № 06-120/1270 від 06.01.2016р., відкоригована з урахуванням виявлених у ОСОБА_3 ТМЦ, які були віднесені до нестачі. Всі решта результатів були підтверджені у тому вигляді, в якому вони зафіксовані у протоколі № 06-120/1270 від 06.01.2016р.

Після оформлення результатів інвентаризацій, підприємство визначило реальні збитки, завдані ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» нестачею ТМЦ, шляхом проведення незалежних оцінок майна.

Звітом незалежної оцінки 75/27-16-17 визначені реальні збитки, завдані ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» у вигляді нестачі ТМЦ в кількості 38 найменувань, виявлені під час проведення повної інвентаризації станом на 30.11.2015р., на суму 218 893,97 грн. ( Т. 1 а.с. 58-74).

Додатком до цього звіту стали матеріали саме інвентаризації, проведеної в листопаді 2015р., а саме, протокол № 33 від 25.12.2015р. засідання робочої інвентаризаційної комісії, інвентаризаційний опис № 43 ТМЦ від 30.11.2015р., звіряльна відомість від 25.12.2015р. (Т. 1 а.с. 76- 85).

Звітом незалежної оцінки 74/27-16-14 визначені реальні збитки, завдані ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» у вигляді нестачі ТМЦ в кількості 13 найменувань, виявлені під час проведення інвентаризації станом на 17.02.2016р., на суму 29 486,34 грн. ( Т. 1 а.с. 21-34).

Додатком до цього звіту стали матеріали інвентаризації, проведеної на підставі наказу № 185 від 17.02.2016р., а саме, протокол № 1 від 04.03.2016р. засідання інвентаризаційної комісії (Т. 1 а.с. 37-40).

За вказаних обставин, колегія вважає, що затвердження протоколом засідання постійної інвентаризаційної комісії від 25.04.2016р. протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 1 від 04.03.2016р. за наслідками останньої проведеної неповної інвентаризації за наказом № 185 від 17.02.2016р. на базі результатів повної річної інвентаризації, оформленої протоколом № 33 від 25.12.2015р. та затвердженої протоколом засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії № 06-120/1270 від 06.01.2016р., не усуває юридичного значення останнього, яким і виявлено первісно факт нестачі, а відтак, саме з дати затвердження результатів первісної повної інвентаризації 06.01.2016р. розпочинається початок перебігу строку для звернення роботодавця до суду з позовом про відшкодування шкоди у розмірі, встановленому звітом оцінки 75/27-16-17.

З позовом підприємство звернулось 29.03.2017р., а тому по даній сумі матеріальної шкоди пройшов річний строк, встановлений ч. 3 статті 233 КЗпП.

Між тим, вказаний річний строк для звернення до суду щодо стягнення реальних збитків, визначених звітом оцінки 74/27-16-14 щодо нестачі ТМЦ в кількості 13 найменувань, виявленої під час проведення інвентаризації станом на 17.02.2016р., на суму 29 486,34 грн., не пройшов, оскільки цей строк розпочався з дати затвердження висновків робочої комісії, оформлених протоколом № 1 від 04.03.2016р., на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії 25.04.2016р.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія виходить за межі апеляційної скарги, оскільки в усіх трудових спорах обов»язково має перевірятись дотримання вимог ст. 233 КЗпП без будь-яких заяв учасників справи про застосування цих строків та наслідків їх пропущення.

З урахуванням того, що відповідач за встановленими в ході апеляційного розгляду обставинами у відповідності до положень п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП має нести повну матеріальну відповідальність за спричинені підприємству нестачею реальні збитки, то апеляційна скарга позивача є частково обґрунтованою, оскільки може бути стягну сума збитків лише в межах річного строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП, в розмірі 29 486,34 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати в сумі 1080 грн. за проведення звітів оцінки, якими визначались реальні збитки підприємства від нестачі ТМЦ, та ці витрати згідно з Актами № 17 від 30.08.2016р. та № 14 від 02.08.2016р. складають по 5040 грн. за кожен звіт ( Т. 1 а.с. 160-161).

Між тим, враховуючи, що стягненню підлягають лише реальні збитки, визначені Звітом про оцінку майна, виявленого під час нестачі станом на 17.02.2016р., то і витрати стягуються лише за послуги складання цього звіту в сумі 5040 грн.

Отже, за встановленими при апеляційному розгляді вищезазначеними обставинами, у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову підприємства на суму всього 34 526,34 грн.

Вирішуючи питання щодо компенсації судового збору позивачу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія враховує принцип пропорційності його розміру задоволеним вимогам позивача.

Позов заявлено на суму 258 460,30 грн., сплачені судові витрати позивача у першій та апеляційній інстанціях становлять 9 541,06 грн., задоволено позов на суму 34 526,34, тому компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума судових витрат: 34 526,34 х 9 541,06 : 258 460,30 = 1274,54 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ДП «НАЕК» в особі Відокремленого підрозділу «ЗАЕС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» завдані реальні збитки у розмірі 29 486 (двадцять дев»ять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 34 копійки, витрати з вартості проведеної незалежної оцінки майна в сумі 5040 (п»ять тисяч сорок) гривень, а всього 34526 (тридцять чотири тисячі п»ятсот двадцять шість) гривень 34 копійки.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» судовий збір в сумі 1 274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 54 копійки.

В решти позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: