Постанова
Іменем України
25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 234/15754/17

провадження № 61- 430св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Никифоряка Л. П., Новікової Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року Краматорський прикордонний загін Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної державі матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2016 року сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бахмут» оперативно-бойової прикордонної комендатури «Констянтинівка». Згідно роздавальної відомості відповідач отримав: бронижилет «Корсар 4П» в кількості однієї одиниці та шолом М-1 зелений в кількості однієї одиниці. Під час проходження військової служби відповідач в результаті недбалого ставлення до наявних матеріальних цінностей не зміг належним чином зберегти державне майно, внаслідок чого ним було допущено нестачу (втрату) матеріальних засобів. За зазначеним фактом було складено акт передачі цінностей від 26 червня 2017 року №627, в якому зазначається факт виявлення нестачі та надлишків речового майна відповідно бухгалтерському обліку, на підставі чого наказом начальника прикордонного загону від 18 липня 2017 року №240 ОСОБА_1 було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 41 563,30 грн.
Крім того, відповідно до особистої картки заробітної плати за вересень 2017 року, з відповідача було утримано 151,80 грн. Наказом начальника прикордонного загону від 18 вересня 2017 року №321 ОСОБА_1 звільнено з військової служби, та наказом начальника прикордонного загону від 25 вересня 2017 року №327 останнього виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 розмір заподіяної державі матеріальної шкоди в сумі 41 411,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 розмір заподіяної державі матеріальної шкоди в сумі 41 411,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням норм матеріального права, зокрема Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що судом правильно застосовано до спірних правовідносин вимоги Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, зокрема пункти 13, 14 вказаного Положення. Також враховано розмір завданої шкоди і межі відповідальності, належно оцінено дії (бездіяльність) винної особи за результатами чого правильно застосовано підвищену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди в сумі 41 411,50 грн.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 , касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2019 року справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної державі матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року, справу за вищеозначеним позовом повернуто на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 19 квітня 2016 року наказом начальника Краматорського прикордонного загону Схід-ного регіонального управління Державної прикордонної служби України №158-ОС молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бахмут» оперативної-бойової прикордонної комендатури «Констянтинівка» (а.с.20).

20 жовтня 2016 року згідно копії роздавальної відомості №16 ОСОБА_1 отримав один бронежилет «Корсар 4П» та один шолом М-1 зелений (а.с.13).

Судами встановлено, що 10 липня 2017 року Висновком службового розслідування щодо встановлення причини надлишків та нестачі майна номенклатури речового забезпечення за порушення вимог статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, що полягало в неналежному контролю за наявністю матеріальних цінностей, не правильному їх зберіганні, та не вчасної доповіді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » оперативної-бойової прикордонної комендатури «Костянтинівка», сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.14-19).

18 липня 2017 року наказом «Про результати службового розслідування» №240 ОСОБА_1 на підставі п.14 Постанови ВР України від 23 червня 1995р №243/95-ВР притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 41 563,30 грн. (а.с.8-9).

18 вересня 2017 року наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від №321-ОС, сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби (а.с.21).

25 вересня 2017 року наказом начальника прикордонного загону №327-ОС ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (а.с.23-24).

Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судове рішення ухвалене судом з порушенням правил інстанційної, або територіальної юрисдикції (ч.1 п.6 ст. 411 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 414 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України (кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
У статті 19 КАС України вказано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , який призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бахмут» оперативно-бойової прикордонної комендатури «Констянтинівка» про відшкодування заподіяної державі матеріальної шкоди. Під час проходження військової служби відповідач, в результаті недбалого ставлення до наявних матеріальних цінностей, не зміг належним чином зберегти державне майно, внаслідок чого ним було допущено нестачу (втрату) матеріальних засобів

Таким чином, спірні правовідносини пов`язані з проходженням ОСОБА_1 публічної (військової) служби.
При цьому вирішення питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків, спричинених ним державі під час проходження військової служби, нерозривно пов`язане з притягнення до матеріальної відповідальності останнього, так як наказом «Про результати службового розслідування» №240 ОСОБА_1 на підставі п.14 Постанови ВР України від 23 червня 1995р №243/95-ВР притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 41 563,30 грн
З огляду на викладене спір у справі є публічно-правовим, а тому підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 825/730/16).
З урахуванням викладеного суди помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, неправильно застосувавши норми статей 15, 16, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання позову до суду.

За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За правилами частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 8 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати.
Провадження № 234/15754/17 у справі за ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної державі матеріальної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції адміністративних судів.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Висоцька

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

Є. В. Петров