Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/699/15-ц

провадження № 61-33707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Виниченко Л. М., від 02 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від 08 червня 2017 року.

Короткий зміст позовних заяв та їх обґрунтування

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 24 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», який є правонаступником ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 34/П/36/2008-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 164 916 доларів США зі сплатою 12,99% річних строком до 11 березня 2033 року. У той же день між банком та ОСОБА_2, а також між банком та ОСОБА_3, були укладені договори поруки. Вказав, що позичальник не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 08 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 176 000,01 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) становить 2 732 535,98 грн, та складається з: тіла кредиту - 154 826,82 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 403 796,31 грн; відсотків - 19 051,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 395 790,39 грн, та пені -

2 122,24 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить

32 949,28 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену заборгованість за спірним кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня

2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 24 березня

2008 року станом на 08 грудня 2014 року у розмірі 173 878,47 доларів США та пеню у розмірі 32 949,28 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року станом на 08 грудня 2014 року у розмірі 173 878,47 доларів США та пеню у розмірі 32 949,28 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження порушення позичальником умов кредитного договору та наявності заборгованості. Посилаючись на те, що позичальник у добровільному порядку кредит не погашає, наявні правові підстави для стягнення боргу в повному обсязі солідарно з відповідачів на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами у розмірі 10 112,97 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 157 011,04 грн, та пеню у розмірі 8 350,66 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 163 765,5 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 2 542 575,66 грн, з яких: 154 826,82 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 8 938,68 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, та пеню у розмірі 24 598,62 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 163 765,5 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 542 575,66 грн, з яких: 154 826,82 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 8 938,68 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, та пеню у розмірі 24 598,62 грн. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 не спростовано достовірність і правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки він зроблений на підставі умов кредитного договору № 34/П/36/2008-840 від 24 березня 2008 року, який є чинним, недійсним у судовому порядку не визнаний. Останній платіж було здійснено позичальником 14 січня 2014 року, а з позовними вимогами про стягнення достроково всієї заборгованості позивач звернувся до суду

26 грудня 2016 року, тому суд апеляційної інстанції, посилаючись на частину четверту статті 559 ЦК України, виходив із того, що порука ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за зобов'язаннями ОСОБА_1 по сплаті щомісячних платежів або їх складових, строк виконання яких настав за межами шестимісячного періоду від дати пред'явлення позову - до 26 червня

2016 року, є такою, що припинилася.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року. Суди не звернули увагу на те, що в матеріалах справи відсутній детальний, достовірний розрахунок заборгованості. Судами було порушено вимоги частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки були задоволені позовні вимоги до поручителів без доказів направлення їм вимоги та доказів про фактичне отримання такої вимоги. Під час укладання кредитного договору банком не було вказано позичальнику реальної процентної ставки, а також не зазначено іншої інформації, передбаченої чинним законодавством України. Суди не надали належної правової оцінки висновку судово-економічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 березня 2016 року № 24427/15-45.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано до Верховного Суду і 10 червня 2019 року розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є

ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№ 34/П/36/2008-840, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 164 916,00 доларів США зі сплатою 12,99% відсотків річних строком до 11 березня 2033 року.

У пункті 1.2 кредитного договору було визначено, що цільовим використанням кредиту є: проведення розрахунків за договором

купівлі-продажу № 2870 від 24 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а також оплата витрат позичальника, пов'язаних з оформленням кредиту, та оплата комісії за розрахунки по цьому договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 24 березня

2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором

від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840, у тому числі: повернути

до 11 березня 2033 року кредит у сумі 164 916,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 12,99% річних, з розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

24 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є

ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840, у тому числі: повернути до 11 березня 2033 року кредит у сумі 164 916,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами за ставкою

12,99% річних, з розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов'язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплаті інших, передбачених договором платежів, у зв'язку з чим станом на 08 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 176 000,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить

2 732 535,98 грн, з них: 154 826,82 долари США (за офіційним курсом НБУ становить 2 403 796,31 грн) - заборгованість за тілом кредиту;

19 051,65 доларів США (за офіційним курсом НБУ становить 295 790,39 грн) - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 2 122,24 долари США (за офіційним курсом НБУ становить 32 949,28 грн) - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

16 грудня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до поручителів -

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з досудовими вимогами про виконання зобов'язань позичальника, в яких зазначило про необхідність протягом семи банківських днів з дати надіслання цього повідомлення погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 34/П/36/2008-840 у розмірі 176 000,71 доларів США у повному обсязі.

Доказів направлення та вручення адресатам вказаних досудових вимог матеріали справи не містять.

Встановлено, що вимоги банку про погашення боргу відповідачами не виконані, кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Надра» не погашена.

Пунктами 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору № 34/П/36/2008-840 встановлено, що погашення кредиту здійснюється щомісячними мінімальними платежами у розмірі 1 874,62 доларів США. Сплата мінімального платежу є способом погашення тіла кредиту та відсотків, передбачених пунктом 1.3.1 договору. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту щомісячно до 10 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість, банк, починаючи з 13 числа, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені договором.

Пункт 5.2 кредитного договору передбачає, що у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У пункті 4.2.4 кредитного договору сторони погодили, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі в термін, визначений пунктом 3.3.3 договору.

Останній платіж за спірним кредитним договором було здійснено

ОСОБА_1 14 січня 2014 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору від 24 березня 2008 року, внаслідок чого виникла заборгованість, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 05 жовтня 2016 року, суд апеляційної інстанції, частково погодившись із висновками місцевого суду, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Оцінивши докази у сукупності, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за спірним кредитним договором та презумпцію правомірності цього договору. Взявши до уваги, що останній платіж було здійснено позичальником 14 січня 2014 року, а банком було змінено строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення 16 грудня 2014 року вимоги поручителям про дострокове повернення кредитних коштів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звернувшись у грудні 2016 року з позовом до позичальника і поручителів, банк не пропустив шестимісячний строк пред'явлення частини вимог до поручителя з дня настання строку виконання основного зобов'язання та правильно стягнув солідарно заборгованість з відповідачів у межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Суд апеляційної інстанції правильно визначив суму заборгованості за кредитом та процентами, яка підлягає стягненню в межах строку дії договору з позичальника та поручителів, вказавши, що порука припинилась лише щодо частини щомісячних платежів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у справі № 755/14355/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840 відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року зазначені судові рішення залишено без змін.

Під час розгляду справи № 755/14355/15-ц суди встановили, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зміст яких не суперечить вимогам чинного законодавства, на підтвердження чого сторони скріпили договір підписами, на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. Суди відхилили доводи позивача про встановлення банком відсоткової ставки 12,99% на місяць, оскільки мала місце технічна помилка, у той час як у договорах, укладених на забезпечення виконання кредитного договору зазначено правильно - 12,99% річних.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович