Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 127/13885/17

провадження № 61-44055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Вінницька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Вінницької міської ради на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сопруна В. В., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Вінницька міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником Ѕ частини будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Власником іншої Ѕ частини цього будинковолодіння є ОСОБА_2 Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 12 квітня 1956 року № 8/38 та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24 грудня 1987 року колишньому власнику вказаного будинковолодіння - ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку площею 450 кв. м та залишено у тимчасове користування земельну ділянку площею 729 кв. м.

Маючи намір скористатись своїм правом на безоплатну приватизацію частини земельної ділянки, вона замовила кадастровий план земельної ділянки у державному підприємстві «Поділлягеодезкартографія», однак відповідач із таким порядком користування земельною ділянкою не погодилась, свої варіанти не пропонувала, вважаючи, що користування земельною ділянкою можливо встановити лише у судовому порядку за висновком судової земельно-технічної експертизи.

Ураховуючи наведене, оскільки згоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою не досягнуто, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування вказаною земельною ділянкою площею 0,0450 га між нею та ОСОБА_2 згідно з варіантом № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» (далі - ТОВ «Подільський центр судових експертиз») від 12 березня 2018 року, за яким вона користується земельною ділянкою площею 267 кв. м, а ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 183 кв. м. Також просила варіант № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року вважати невід'ємною частиною рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2018 року у складі судді Гриневича В. С. позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2порядок користування земельною ділянкою загальною площею 450 кв. м (0,0450 га), розташованою по АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року, (який є невід'ємною частиною рішення суду), відповідно до якого:

- ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 267 кв. м (0,0267 га), зазначеною на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року рожевим кольором;

- ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 183 кв. м (0,0183 га), зазначеною на варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року зеленим кольором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони є співвласниками (по Ѕ частці) будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 які між сосбою не досягли згоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, тому з урахуванням положень статті 120 ЗК України можливо встановити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою загальною площею 450 кв. м, запропонований висновком судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року.

При цьому відсутні правові підстави для встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 729 кв. м, оскільки ця земельна ділянка сторонам не виділялася.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2018 року змінено. Доповнено його резолютивну частину посиланням: «Встановити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою загальною площею 729 кв. м (0,0729 га), розташованою по АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 2 додатку № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року (який є невід'ємною частиною рішення суду) відповідно до якого: ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 364 кв. м (0,0364 га), зазначеною штрихуванням рожевого кольору; ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 365 кв. м (0,0365 га), зазначеною штрихуванням зеленого кольору».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість та необхідність встановлення порядку користування земельною ділянкою, однак встановив цей порядок лише щодо частини земельної ділянки площею 450 кв. м, не встановивши також порядок користування й частиною земельної ділянки площею 729 кв. м, яка колишнім власникам вказаного нерухомого майна була надана у тимчасове користування і якою сторони у справі фактично користуються, що буде порушувати права відповідача.

Зазначене відповідає вимогам статті 120 ЗК України і не порушує прав позивача на приватизацію земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, Вінницька міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судове рішення апеляційного суду скасувати і залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно визначив порядок користування земельною ділянкою площею 729 кв. м (0,0729 га), оскільки вона була надана попередньому власнику у тимчасове користування, час якого сплинув, а інших рішень ради щодо надання сторонам у користування цієї земельної ділянки не приймалося і до органу місцевого самоврядування за виділенням земельної ділянки ніхто не звертався. Відтак, сторони користуються нею без відповідної правової підстави, що виключає можливість встановлення порядку користування цією земельною ділянкою.

Заявник вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки судом встановлено, що правові підстави у сторін для користування земельною ділянкою площею 729 кв. м (0,0729 га) відсутні.

Посилається також на те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 729 кв. м (0,0729 га) сторонами не заявлялося.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З матеріалів інвентаризаційної справи № 19434 на об'єкт нерухомого майна, витребуваної на запит суду, судом установлено, що 31 березня 1958 року міське комунальне господарство м. Вінниці в особі начальника ОСОБА_4, діючого на підставі довіреності, відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів від 12 квітня 1956 року № 8/331 про відведення земельної ділянки, надало ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві безтермінового користування земельну ділянку по вул. Тиврівській, 126/4 загальною площею 450 кв. м, про що укладено нотаріально посвідчений договір (том 2, а. с. 5-6). Про відведення цієї земельної ділянки складено акт від 10 березня 1958 року (том 2, а. с. 3).

08 грудня 1982 року старшим державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Соколовою М. Ф. ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До успадкованого ОСОБА_8 майна увійшла Ѕ частина житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 450 кв. м, що належало ОСОБА_5 на підставі зазначеного договору.

06 серпня 1987 року старшим державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Курбатовою С. П. ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_8, яка померла 01 грудня 1986 року. До успадкованого ОСОБА_10 майна увійшла Ѕ частина житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 450 кв. м, що належала ОСОБА_8 на підставі наведеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом.

16 березня 1984 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Курбатовою С. П. ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 08 липня 1983 року. До успадкованого ОСОБА_11 майна увійшла Ѕ частина житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 450 кв. м, що належала ОСОБА_6 на підставі вказаного вище договору.

04 листопада 1987 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було укладено нотаріально посвідчений договір про порядок користування конкретними частинами будинку.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 475 від 24 грудня 1987 року «Про впорядкування та закріплення земельних ділянок в індивідуальній забудові» за домоволодінням колишніх власників: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 закріплено у тимчасове користування земельну ділянку площею 729,00 кв. м (том 1, а.с. 11-12).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04 серпня 1987 року № 200 існуючому будинку АДРЕСА_1 присвоєно НОМЕР_2

21 січня 1988 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 450 кв. м (том 1, а. с. 4-5). У зв'язку з укладенням цього договору право власності на Ѕ житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою вказаного нерухомого майна 18 травня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1, а.с. 6).

27 квітня 2007 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_12 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (том 1, а. с. 94). До успадкованого ОСОБА_2 майна увійшла Ѕ частина житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині вказаного будинковолодіння, що також вбачається з технічного паспорту на цей житловий будинок (том 1, а. с. 7-8).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Вінницької міської ради підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції, яке повністю відповідає закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п'ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пунктах 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Встановивши, що сторони є співвласниками будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а також, що в їх постійному користуванні перебуває земельна ділянка загальною площею 450 кв. м, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість встановлення порядку користування вказаною земельною ділянкою між сторонами, запропонованого висновком судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 12 березня 2018 року, тому повністю задовольнив позов ОСОБА_1

Змінюючи рішення суду першої інстанції та додатково встановлюючи між сторонами порядок користування земельною ділянкою 729,00 кв. м, апеляційний суд вказав, що встановивши порядок користування лише земельною ділянкою площею 450 кв. м, на чому наполягала позивач, подавши відповідну позовну заяву, суд першої інстанції помилково виходив із того, що не вправі встановити порядок користування також земельною ділянкою площею 729 кв. м, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, а саме виходом за межі позовних вимог. Апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку поза увагою місцевого суду залишилось те, що предметом спору є встановлення порядку користування земельною ділянкою, тому, вирішуючи цей спір, суд не обмежений запропонованим експертом варіантом лише у частині земельної ділянки площею 450 кв. м і має право, з огляду на встановлені обставини справи, враховуючим вимоги закону, права та інтереси сторін, встановити порядок користування земельною ділянкою за повним змістом варіанту № 2 додатку № 3 висновку експерта, тобто встановити порядок користування також земельною ділянкою площею 729 кв. м.

Суд апеляційної інстанції вважав, що встановлення порядку користування лише частиною земельної ділянки площею 450 кв. м, яка передана у постійне користування та, фактично, є частиною двору (інша частина - це земельна ділянка площею 729 кв. м), яким користуються сторони у справі, порушить права відповідача, який має право на встановлення такого порядку щодо всієї ділянки, а не лише її частини. У той же час, встановлення порядку користування щодо всієї земельної ділянки жодним чином не порушує права позивача і не обмежує у реалізації його права на безоплатну приватизацію частини земельної ділянки у встановлених законом межах.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 13 ЗК Української РСР у редакції 1970 року, чинній на час надання земельної ділянки площею 729 кв. м у тимчасове користування власникам будинку по АДРЕСА_1, земля в Українській РСР надається в користування: колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР.

Користування землею здійснюється безплатно, за винятком випадків, встановлюваних законодавством Союзу РСР (стаття 14 ЗК Української РСР).

Згідно з частинами першою-третьою статті 15 ЗК Української РСР земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування.

Частиною четвертою статті 15 ЗК Української РСР було передбачено, що тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

Відповідно до частини першої та другої статті 16 ЗК Української РСР надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Судами було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24 грудня 1987 року № 475 «Про впорядкування та закріплення земельних ділянок в індивідуальній забудові» за домоволодінням колишніх власників: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 закріплено у тимчасове користування земельну ділянку площею 729,00 кв. м.

Після вказаного рішення 1987 року ні Вінницькою міською радою, ні її виконавчим комітетом не приймалося іншого рішення щодо надання сторонам, чи попереднім власникам будинку, у користування земельної ділянки за цією ж адресою, а відтак оскільки строки користування земельною ділянкою площею 729,00 кв. м, передбачені статтею 15 ЗК Української РСР сплинули, позивач та відповідач користуються земельною ділянкою 729 кв. м без будь-яких правових підстав.

При цьому встановлено, що відповідач не зверталася до органу місцевого самоврядування із заявою про надання їй цієї земельної ділянки.

За вказаних обставин та за відсутності правовстановлюючих документів, якими підтверджується право користування співвласниками будинку за адресою: вул. Д. Нечая, 141, м. Вінниця земельною ділянкою площею 729 кв. м (0,0729 га), немає правових підстав для встановлення порядку користування сторонами зазначеною земельною ділянкою за вище вказаною адресою, тому висновки апеляційного суду про зворотне, є безпідставними.

Крім того, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час пред'явлення позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма процесуального права міститься й у частині першій статті 4 чинного ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, звертаючись до суду з позовом, кожна особа сама визначає свої позовні вимоги для захисту своїх прав та інтересів, а суди розглядають справи виключно у межах заявлених вимог.

Як вбачається з уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування саме земельною ділянкою загальною площею 450 кв. м (0,0450 га) (том 1, а. с. 159-160).

Вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 729 кв. м (0,0729 га) позивачем не заявлялося, відповідач правом пред'явлення зустрічного позову не скористалася, тому, встановивши такий порядок, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, що є грубим порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам, вірно визначив межі позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1, а суд апеляційної інстанції помилково змінив судове рішення, яке повністю відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

При поданні касаційної скарги Вінницькою міською радою було сплачено 1 280 грн судового збору, що підтверджується доданим до скарги платіжним дорученням, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь третьої особи, оскільки колегія суддів залишає у силі рішення суду першої інстанції, яким позов ОСОБА_1було задоволено повністю.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року скасувати.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2018 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Вінницької міської ради судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 (тисячу двісті вісімдесят) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк