Справа № 202/6752/19
Провадження № 2-з/202/95/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

08 жовтня 2019 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Разом з позовною заявою 02 жовтня 2019 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача у межах ціни позову в сумі 89 943, 56 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2019 року заяву повернуто у зв`язку із невиконанням вимог п. 6 ст. 151 ЦПК України. 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надано заяву про забезпечення позову після усунення недоліків.

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено припущення про те, що незастосування заходів забезпечення позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Відповідач не повернув своєчасно грошові кошти за договором позики, які він брав у борг для оформлення документів для прийняття спадщини, домоволодіння. Наразі, позивачу стало відомо, що відповідач документи на нерухоме майно оформив, та здійснює пошук покупців, що свідчить про його недобросовісність та відсутність бажання повертати борг. В якості зустрічного забезпечення запропонував внесення на депозитний рахунок суду суми у розмірі 9 605 грн. чи накладення арешту на автомобіль Інфініті у межах ціни позову.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви матеріалами, суд приходить до такого.

Згідно приписів ч.1 ст. 153 ЦПК України вказана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно забезпечення позову має вживатися виключно за заявою позивача, на якого процесуальний закон покладає обов`язок надати докази і переконати суд у необхідності вжиття відповідних заходів, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом його позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів за договором позики. Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_2 майно. Зокрема, зазначає про наявність у власності ОСОБА_2 1/4 будинку, який останній намагається продати. Жодних доказів в підтвердження вказаних обставин позивач не надає.

Отже, посилання заявника на можливий продаж будинку, який не є предметом спору у справі, не є доказом, який би свідчив про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Відтак, враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений ним спосіб може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також беручи до уваги, що вимоги даної заяви про забезпечення позову не є предметом спору при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда