П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - фізична особа підприємець ОСОБА_2 ,

старший державний виконавець Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новіков Микола Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області, постановлену 12 липня 2019 року у місті Курахове у складі судді Кучко Я.Ю.,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Мар`їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Новікова М.М. щодо винесення постанови від 03 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №58627336. Просила визнати неправомірною вказану постанову та скасувати її.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати та зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію за щорічні відпустки було задоволено у повному обсязі. 03 червня 2019 року державним виконавцем Новіковим М.М. за цим рішенням ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, дана постанова державного виконавця винесена без фактичного надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, у зв`язку з чим державним виконавцем не виконано вимоги ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем фактично були здійснено лише дві виконавчі дії, складено постанови про відкриття виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження. Проте державним виконавцем не було жодного разу складені акти про перевірку виконання рішення боржником. Також, скаржник звертає увагу суду на те, що мотивувальна частина постанови державного виконавця від 03 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження не містить зазначення мотивів з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення, дійшов висновків щодо невиконання боржником рішення суду щодо неможливості здійснити примусове виконанні без участі боржника.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 липня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд виходив з того, що рішення та дії державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, в ході виконавчого провадження права заявника порушені не були.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 липня 2019 року, визнати неправомірними дії державного виконавця Мар`їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Новікова М.М. щодо винесення постанови від 03 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 58627336, визнати зазначену постанову неправомірною та скасувати її.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про дотримання державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень, адже з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем всі рішення та інші процесуальні документи державного виконавця не були вручені боржнику, державний виконавець протиправно не вжив заходів для його розшуку, а лише формально обмежився скеруванням процесуальних документів на його юридичну адресу, закінчив виконавче провадження не розпочинаючи по суті виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року. У зв`язку з вищевикладеним, у разі коли відповідні документи не були вручені боржнику, то положення п.11 ст.39 та ч.3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» неможливо застосовувати без вжиття заходів для розшуку боржника.

У відзиві Мар`їнський районний відділ ДВС ГТУЮ, в особі в.о. начальника Климовича О.М . , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, адже порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». Вимогами вказаної статті не передбачено проведення інших виконавчих дій, в тому числі розшук боржника, перевірка інформації про майно та доходи, та перевірки майнового тану боржника.

Боржник ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав та в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З огляду на викладене та вимоги статей 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності особи, що не з`явилась.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення старшого держвиконавця Новікова М.М., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною першою ст.447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вказане право сторін кореспондується з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, за заявою стягувача ОСОБА_1 старшим державним виконавцем Мар`їнського районного відділу ДВС Новіковим М.М. було відкрито ВП №58627336 на підставі виконавчого листа №2/237/1557/18, виданого 30 жовтня 2018 року Мар`їнським районним судом Донецької області про зобов`язання ФОП ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки з 20 березня 2007 року по 15 грудня 2017 року.

03 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Новіковим М.М. винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів з попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду 30 травня 2019 року старшим державним виконавцем Новіковим М.М. винесено постанову про накладення штрафу в рамках ВП №58627336, якою, з огляду на невиконання рішення суду, на боржника накладено штраф у розмірі 3400 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів з попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Відповідно до постанови від 03 червня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/237/1557/18 від 30 жовтня 2018 року закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з огляду на вказані обставини, 31 травня 2019 року старшим держаним виконавцем Мар`їнського районного відділу ДВС винесено подання, яке адресоване до Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, про вчинення боржником кримінального правопорушення за № 14.41-10-12686, в якому державний виконавець, з посиланням на те, що боржником не вжито заходів щодо належного виконання рішення суду у справі №2/237/1557/18, просив вирішити питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України та про прийняте рішення повідомити Мар`їнський РВ ДВС.

Факт не виконання боржником рішення суду підтверджується актами державного виконавця від 03 квітня 2019 року та 30 травня 2019 року.

Оскаржуючи рішення суду апелянт посилався на те, що суд не врахував, що державним виконавцем не було в повній мірі використано надані йому законом повноваження та, як наслідок, формально винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» серед основних засад здійснення виконавчого провадження законодавець називає верховенство права та обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами ч.1 і ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Спірна постанова прийнята старшим державним виконавцем Мар`їнського РВ ДВС Новіковим М.М. на підставі вимог п.11 ч.1 ст.39,ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3ст.63 цього Закону.

Відповідно до частин 1-3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо , виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що рішення суду містить зобов`язання відповідача вчинити певну дію, а тому його не може бути виконано без участі боржника, оскільки нарахувати та виплатити стягувачеві певну суму коштів рішенням суду зобов`язано саме боржника, тобто рішення вимагає вчинення саме боржником певної дії, а відтак, при його виконанні належить до застосування ст.63 Закону, яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення

Виконання рішень у немайнових спорах істотно відрізняється від аналогічної процедури щодо майнових правовідносин. Впершу чергу тим, що в процесі виконавчого провадження за такими документами не завжди застосовуються загальноприйняті заходи примусового виконання, як звернення стягнення на майно, доходи боржника, вилучення у останнього предметів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» мотивоване повторним невиконанням боржником у встановлені строки рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим, державним виконавцем до органу досудового розслідування було надіслано подання про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З оглянутого в судовому засіданні апеляційного суду ВП №58627336 встановлено, що процесуальні документи про відкриття виконавчого провадження, накладення штрафів надсилалися боржнику рекомендованими листами.

Той факт, що боржник є обізнаним про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання виконати рішення суду підтвердила в судовому засіданні і заявник ОСОБА_1 , яка пояснила, що ОСОБА_2 у телефонному режимі висловлював невдоволення з приводу її звернення до виконавчої служби.

Згідно листа Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 08 липня 2019 року за поданням державного виконавця від 31 травня 2019 року № 1441-10-12686 Мар`їнським ВП Волноваського ВП ГУНП було проведено перевірку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно не погодився із доводами ОСОБА_1 , викладеними у скарзі на дії старшого державного виконавця Мар`їнського РВ ДВС Новікова М.М., оскільки державним виконавцем здійснено в повній мірі заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа, відповідно до чинного законодавства України та у межах наділених функцій органу.

У разі незгоди з прийнятим правоохоронними органами рішенням, заявник не позбавлена права оскаржити його у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова