РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.

секретаря - Зубрицької Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2018 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі по 2016 рік. Сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання яких за рішенням суду визначено з матір»ю.

Старша донька ОСОБА_3 навчається в Чеському аграрному університеті, що знаходиться у Чеській республіці, живе в м. Прага.

З метою відвідування доньки позивач спільно із сином мають намір постійно виїжджати за межі України.

За даного приводу відповідачем чиняться перешкоди, внаслідок чого, зокрема, позивачем виконувалась відміна бронювання замовлених квитків для поїздки за кордон з 22.03.2018 року по 09.04.2018 року.

Надіслана 25.09.2018 року на адресу відповідача заява щодо надання згоди на виїзд дитини за кордон залишена без уваги.

Позивач вказує на відповідність таких виїздів за кордон інтересам дитини, які, в свою чергу, повинні превалювати над іншими. В забезпечення реалізації визнаних міжнародними нормами прав дитини на здорове зростання і розвиток, належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування, позивач просить надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де вказано, що зауваження позивача про наявні перешкоди у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон не відповідають дійсності, що підтверджується фактичними поїздками матері з дітьми в періоди: з 20.04.2017 року по 12.05.2017 року, з 24.06.2018 року по 11.07.2018 року.

З приводу поїздки в березні 2018 року відповідачем як батьком висловлене заперечення, оскільки продовжувався навчальний рік.

Відповідач звертає увагу, що під час закордонних поїздок позивач лише інколи зустрічається із старшою донькою, проводить час на власний розсуд.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що спілкування брата із сестрою є природнім та необхідним, виїзд за кордон потребує більшого за один місяць часу. Оскільки донька має намір навчатися у навчальних закладах за кордоном, необхідність постійного звернення до відповідача протягом усього часу суттєво обмежує права малолітньої дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав на те, що обмеження ним не чиняться, а визначений законодавством строк в один місяць для виїзду одного з батьків за кордон є достатнім для задоволення потреб дитини.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказала на те, що виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини та повинен враховуватись.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі є батьками неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.12.2016 року місцем проживання дітей визначено місце проживання матері.

Питання порядку виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, правил перетинання державного кордону врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

За положеннями ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. В судовому засіданні встановлено, що аліменти відповідачем сплачуються не регулярно, виникла станом на 17.12.2018 року заборгованість в розмірі 20 898,74 грн., сукупній розмір якої перевищував суму платежів за 6 місяців, сплачена відповідачем в січні 2019 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до висновку про те, що у виниклому спору реалізація позивачем встановлених положеннями ст. 157 СК України прав у здійсненні виїзду за кордон із дитиною в обсягах та на умовах, визначених нормою, з врахуванням характеру стосунків між батьками та добросовісності у виконанні батьківських обов»язків, в тому числі щодо матеріального утримання, в повній мірі забезпечує якнайкращий прояв інтересів дитини у відповідних умовах та не потребує розширеного визначення за судовим рішенням.

Так, з наданих сторонами пояснень вбачається, що виїзд за кордон здійснювався на проміжки не більше одного місяця.

За змістом позовної заяви позивач вказала, що було скасовано поїздку на період з 22.03.2018 року по 09.04.2018 року (до змін редакції статті за Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року).

Виїзд дитини за кордон у строк до одного місяця або більше, у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, в повній мірі забезпечуватиме потреби малолітньої дитини на спілкування із сім»єю - сестрою, належний фізичний та духовний розвиток як в умовах отримання освіти за місцем проживання, так і за умови таких поїздок.

Приймаючи до уваги вищевикладене, поданий позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.258-273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 26.02.2019 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов