Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 308/11499/14-ц

провадження № 61-17998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго», Ужгородський районний відділ УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України,

третя особа без самостійних вимог - прокуратура Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Ужгородського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Закарпаттяобленерго»), Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області та Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог - прокуратура Закарпатської області, про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 20 грудня 2011 року на автодорозі Київ - Чоп, поблизу села Глибоке, Ужгородського району Закарпатської області, в рамках кримінальної справи за частиною першою статті 286 КК України його автомобіль марки «Шевролет- Каптіва», державний номерний знак НОМЕР_1, як речовий доказ у справі було доставлено на штрафний майданчик Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області. 18 листопада 2013 року під час передачі автомобіля Ужгородським РВУ МВС України в Закарпатській області Ужгородському ВДВС було виявлено значні пошкодження автомобіля позивача, а саме: даху автомобіля, задньої дверці багажника та розбито скло дверей, пошкоджені задні зовнішні світлові ліхтарі. На даху та біля транспортного засобу лежали будівельні матеріали та осколки цегли та штукатурки. При огляді місця стоянки було з'ясовано, що зазначені вище механічні пошкодження виникли внаслідок падіння великого шару штукатурки та цегли з будівлі, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго». Згідно з висновком судового експерта від 09 січня 2014 року № 1 завданий ОСОБА_1 матеріальний збиток у результаті вищевказаної події становить 32 849,80 грн. З метою вирішення даного питання 20 серпня 2014 року позивач листом звернувся до ПАТ «Закарпаттяобленерго» з вимогою відшкодування шкоди, яка залишилася без відповідного реагування.

Крім того, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає в психологічному стресі, надмірному хвилюванні та переживанні, що супроводжувалися сильним головним болем.

З урахуванням уточнення, просив суд: стягнути солідарно з ПАТ «Закарпаттяобленерго», Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України майнову шкоду в розмірі 38 305,60 грн (32 849,80 грн - збитки, 175,80 - витрати на проведення експертизи та 5 280,00 грн - витрати на правову допомогу), а також 6 000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень

Суди неодноразово розглядали справу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідальним за збереження, належного ОСОБА_1 автомобіля, є Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області до якого позивач не заявляє жодних вимог.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області через органи Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 32 849,80 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 6 865,99 грн судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував уточнених позовних вимог, дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги до Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області не заявлялися. При цьому судом обґрунтовано встановлено, що саме Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області несе відповідальність за збереження належного позивачеві автомобіля.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права що підлягає до застосування.

Доводи інших учасників справи

У липні 2017 року ПАТ «Закарпаттяобленерго», яке рішенням загальних зборів від 28 квітня 2017 року було перейменоване у приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Закарпаттяобленерго»), подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказало про законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду та відсутність передбачених законом підстав для покладення на ПрАТ «Закарпаттяобленерго» відповідальності за заподіяні позивачеві збитки у вигляді пошкодження належного йому автомобіля, що перебував на штрафмайданчику.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 20 грудня 2011 року близько 18 год 20 хв. на автодорозі Київ?Чоп, поблизу села Глибоке Ужгородського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шевролет- Каптіва», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав наступні пошкодження: деформація кришки капоту зліва, пошкодження переднього лівого крила та підкрильника передньої лівої фари, декоративної решітки попереду, декоративного переднього бамперу зліва, тріщин на лобовому склі зліва.

Так, в рамках кримінальної справи № 1260711 постановою про визнання речовим доказом від 30 грудня 2011 року автомобіль ОСОБА_1 марки «Шевролет-Каптіва», як речовий доказ у справі, було залишено на зберігання на штрафному майданчику Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області.

18 листопада 2013 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області здійснювалася передача даного автомобіля Ужгородському відділу державної виконавчої служби. Однак під час цієї процесуальної дії у присутності позивача, працівників Ужгородського РВ УМВС та працівників виконавчої служби було виявлено значні нові пошкодження автомобіля позивача: даху автомобіля, задньої дверці багажника, розбите скло дверей, пошкоджені задні зовнішні світлові ліхтарі.

ОСОБА_1 звернувся до начальника УМВС України в Закарпатській області та прокурора Закарпатської області зі скаргами на протиправні дії окремих працівників Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області щодо пошкодження його автомобіля.

Листом УМВС України в Закарпатській області від 05 лютого 2014 року № 2/М-165/1 позивача повідомлено, що проведено службову перевірку, у процесі якої встановлено, що пошкодження транспортного засобу «Шевролет-Каптіва», державний номерний знак НОМЕР_1, під час його зберігання на спеціальному майданчику виникли від незалежних від працівників районного відділу міліції обставин. Неправомірних дій працівників Ужгородського РВ УМВС, які призвели до його пошкодження, не встановлено.

Листом Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 06 травня 2014 року № 38/4964 позивача також повідомлено, що у процесі службової перевірки встановлено, що пошкодження на автомобілі виникли внаслідок обвалу стіни сусідньої із штрафмайданчиком Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області будівлі, що належить ПАТ «Закарпаттяобленерго», за адресою: АДРЕСА_1.

Належність будівлі ПАТ «Закарпаттяобленерго» підтверджується також наявною у справі копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 січня 2015 року.

Згідно з висновком судового експерта від 09 січня 2014 року № 1 розмір майнової шкоди, заподіяного ОСОБА_1 внаслідок вказаної події, становить 32 849,80 грн. За проведення експертизи позивачем сплачено 175,80 грн.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою та другою статті 22 ЦК Українивстановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом із цим за змістом статті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі - Порядок), відповідно до статті 265-2 КУпАП України визначено, що після прибуття евакуатора уповноважена особа ДАІ робить у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, запис у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням, зокрема, типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до пункту 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Державної податкової адміністрації України, Верховного суду України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року, зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Таким чином, встановивши, що постановою від 30 грудня 2011 року про визнання речовим доказом автомобіля марки «Шевролет-Каптіва», власником якого є позивач, автомобіль було залишено на зберігання на штрафному майданчику Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ужгородського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило