Провадження № 2/761/937/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря Вольда М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

У березні 2018 року представником позивача було подано уточнену позовну заяву (а.с. 49-59), вимоги якої обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності. Разом з тим, 14.11.2003 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 282ж/Вр-03 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, додаткових послуг та послуг з теплопостачання, постачання гарячої води й водовідведення, а відповідач зобов'язувався сплачувати за такі послуги. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги, яку у добровільному порядку не сплачує, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості, пені, 3%річних та інфляційних витрат у загальному розмірі 11 135,34 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, через канцелярію подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглядати справу без її участі, а також вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Додатково зазначила, що 29.08.2018 року відповідачем сплачено 971,31 грн. за спожиті житлово-комунальні послуг у червні 2016 року. Таким чином, просила при ухваленні даного врахувати дану інформацію та стягнути з відповідача борг без урахування цієї суми.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва Малинникова О.Ф. від 19.03.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

08.11.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 09.11.2018 року призначено спрощене позовне провадження з повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Свідоцтва про право власності від 14.11.2003 року (а.с. 10).

У період з 25.07.2003 р. по 11.11.2016 р. Фірма «Т.М.М.» надавала житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 відповідно до Акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, зареєстрованого 25.07.2003 року за №227 в Управлінні Держахбудконтролю м. Києва (а.с 7).

14.11.2003 року між Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальність та ОСОБА_1 укладено Договір № 282ж/Вр-03 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території (а.с. 17), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, додаткових послуг та послуг з теплопостачання, постачання гарячої води й водовідведення.

Згідно умов вказаного договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

Зокрема, відповідно до п. 3.1. Договору, споживач сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця в сумі, указаної у наданому рахунку на оплату послуг, яка є одночасно актом наданих послуг.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач не виконала свої зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, в наслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року на загальну суму 8 596,30 грн., що підтверджується відповідними рахунками.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, часткове задоволення позову має місце в даному випадку за виключенням боргу за червень 2016 року, оскільки за змістом позовних вимог визначена до стягнення сума боргу без урахування коштів боргу за цей місяць.

Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.30 Правил, споживач зобов'язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства.

Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов'язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, враховуючи ту обставину що стороною позивача надано відповідні рахунки за надані житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року, суд вважає за доцільне задовольнити даний позов в частині їх стягнення за цей час, що складає 7 624,99 грн.

Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Як передбачено п. 3.5 Договору № 282ж/Вр-03 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, за несвоєчасну опалу спожитих послуг (крім комунальних), співвласник виплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року складають пеню в сумі 798,00 грн., 3 % річних в сумі 339,85 грн., інфляційні витрати в сумі 1 401,19 грн.

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.11.2003 року було укладено Договір № 282ж/Вр-03 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, умови якого позивачем було виконано, відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 7 624,99 грн., пеня в сумі 798,00 грн., 3 % річних в сумі 339,85 грн., інфляційні витрати в сумі 1 401,19 грн., а всього в сумі 10 164,03 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 322, 525, 526 ЦК України, 151, 162, 179 ЖК УРСР, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 352, 354-355, п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 7 624,99 грн., пеню в сумі 798,00 грн., 3 % річних в сумі 339,85 грн., інфляційні витрати в сумі 1 401,19 грн., а всього в сумі - 10 164,03 грн. та судовий збір в сумі - 1762 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, , адреса: м.Київ, вул.Провіантська, 3.

Відповідач: ОСОБА_1, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1, виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м.Києві 19.12.2000 року, зареєстрована в АДРЕСА_1.

Суддя: Осаулов Андрій Анатолійович

Повний текст рішення виготовлено 31.01.2019 року