Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 210/1742/13-ц

провадження № 61-6384св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради,

третя особа - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року у складі судді Вікторович Н. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР), третя особа - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії.

На обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень зазначила, що у 1991 році вона познайомилась з ОСОБА_2 , у них виникли взаємні почуття і вони вирішили жити однією сім`єю в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 працював електромонтером аглоцеху заводу «Криворіжсталь», з лютого 1997 року до березня 2001 року працював у тресті «Кривбасшахтопроходка» машиністом електрообладнання землевсмоктувального снаряду. Він тривалий час працював у шкідливих умовах, виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустимі концентрації, внаслідок недосконалості робочих місць. За весь час роботи на нього впливали шкідливі фактори. Роботодавець не забезпечував безпечних умов праці, на робочому місці гранично допустимі концентрації пилу були перевищені. У 1998 році ОСОБА_2 почав хворіти, у нього з`явилися кашель та задишка, він лікувався та знаходився на диспансерному обліку за місцем мешкання з приводу хронічного бронхіту. ОСОБА_2 перебував на «Д» нагляді дільничного терапевта орієнтовно з 2000 року, лікувався амбулаторно, діагноз, професійне захворювання: пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легень І-го ст., дихальна недостатність І-ІІ, встановлене лікарською експертною комісією Українського науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривий Ріг 27 березня 2001 року. Останнє стаціонарне лікування проходив з 16 грудня 2005 року по 04 січня 2006 року, діагноз, основний: хронічне обструктивне захворювання легень І-го ст. (пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легень І-го ст.), загострення середнього ступеню важкості, легенева недостатність І-ІІ ст. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2001 року, проведено розслідування професійного захворювання: пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легенів І-го ст., дихальна недостатність першого-другого ступеню, повідомлення про яке 29 березня 2001 року надійшло до Інгулецької санепідемстанції м. Кривого Рогу, з Криворізького науково-дослідного інституту промислової медицини Міністерства охорони здоров`я України, де було встановлено діагноз вищезазначеного професійного захворювання ОСОБА_2 виявленого під час медичного огляду. Причиною професійного захворювання згідно акту розслідування є тривалий час роботи у шкідливих умовах. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Згідно акту судово-медичного дослідження від 06 лютого 2009 року № 295 смерть ОСОБА_2 настала від хронічного пилового бронхіту, який протікав з явищами хронічної легеневої недостатності, і ускладнився бронхопневмонією. Однак, незважаючи на наявні документи, котрі на її думку підтверджували причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням, нею було отримано від відповідача довідку про висновок розширеної експертної комісії КЗ «Дніпропетровський обласний центр медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я» від 21 листопада 2012 року про невстановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 із професійним захворюванням. Вважає протиправним, та таким, що підлягає скасуванню висновок розширеної експертної комісії КЗ «Дніпропетровський обласний центр медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я» від 21 листопада 2012 року про невстановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 із професійним захворюванням, оскільки останній є таким, що не відповідає матеріалам судово-медичного дослідження та прийнятий без повного та всебічного вивчення медичної документації померлого.

З урахуванням викладених обставин ОСОБА_1 просила суд визнати нечинним та скасувати рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, вказане в довідці серії ДНА-03 на підставі акту від 21 листопада 2012 року № 55, про невстановлення причинного зв`язку між смертю і профзахворюванням ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 2006 року по 2009 рік ОСОБА_2 стаціонарно не оглядався та не лікувався з приводу встановленого йому професійного захворювання та наявних супутніх хвороб. Таким чином, рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року прийнято відповідно до норм чинного законодавства, згідно «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, «Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженою наказом МОЗ України від 15 листопада 2005 року №606, та зареєстрованою Мінюстом України 02 грудня 2005 року №1455/14795.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

29 березня 2019 року на адресуКасаційного цивільного суду в складі Верховного суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи своєї позиції щодо касаційної скарги не висловили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від від 11 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що згідно акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2001 року було проведено розслідування професійного захворювання ОСОБА_2 : пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легенів І-го ст., ДН (дихальна недостатність) першого-другого ступеню та встановлено, що причиною професійного захворювання є тривалий час роботи у шкідливих умовах.

З медичної документації вбачається, що ОСОБА_2 перебував на «Д» обліку з приводу хронічного бронхіту з 1998 року. Вперше профзахворювання встановлено ЛЕК інституту ПМ 27 березня 2001 року, діагноз: пиловий бронхіт І-го ст. ДН І -ІІ ст., захворювання професійне. Супутній діагноз: ІХС стенокардія напруження 2ф.кл., СН І-го ст.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно акту судово-медичного дослідження від 06 лютого 2009 року № 295 смерть ОСОБА_2 настала від хронічного пилового бронхіту, який протікав з явищами хронічної обструктивної легеневої недостатності, і ускладнився бронхопневмонією. Виявлено легенево-сердечну недостатність, алкогольний гепатит.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2009 року встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 18 жовтня 2009 року.

Актом від 21 грудня 2012 року № 55 медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР встановлено, що встановити зв`язок смерті з професійним захворюванням ОСОБА_2 не є можливим.

На підставі вказаного акту ОСОБА_1 було видано відповідну довідку серії ДНА-03 №000806 про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо інший порядок їх розгляду не передбачено законом.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

У цій справі позивачем заявлено вимоги про визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, вказаного в довідці серії ДНА-03 на підставі акту від 21 листопада 2012 року № 55, про невстановлення причинного зв`язку між смертю і профзахворюванням ОСОБА_2

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ) і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у містах Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні (пункт 4 Положення про медико-соціальну експертизу).

Комісія складається з представників МОЗ, Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби Служби безпеки України (далі - СБУ) та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери (пункт 10 Положення).

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, яке за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер (пункт 24 Положення).

Відповідно до пункту 25 Положення рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач, який перебуває у віданні МОЗ, у межах та у порядку, встановленому Положенням, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем його права на пенсійне забезпечення, соціальних гарантій і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширена на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій.

З огляду на вказане спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 12 грудня 2018 року, за наслідками розгляду справи № 490/9823/16-ц.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 201/11696/18.

Отже, заявлені позивачем вимоги про визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, вказаного в довідці серії ДНА-03 на підставі акту від 21 листопада 2012 року № 55, про невстановлення причинного зв`язку між смертю і профзахворюванням ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. П. Курило