ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3420/19 Справа № 210/6074/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року, яке ухвалене суддею Сільченко В.Є.,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівдГЗК»), Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути з ПАТ «ПівдГЗК» 21 385 гривень та з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 6 257 гривень, у звязку з ушкодженням його здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідачів в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК від 26 січня 2016 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 15 %. При повторному переогляді висновком МСЕК ОСОБА_1 повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 3 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 352,40 грн.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати у розмірі 352,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди стягнутогої з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 000,00 грн., та стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у розмірі 3 000,00 грн.,є значно заниженим, таким, що не відповідає розясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Суд першої інстанції не взяв до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття повязані з задишкою при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель та біль в грудній клітці. Також відчуває моральні страждання у звязку з неможливістю повноцінно працювати у відносно молодому віці, фінансово допомагати сімї, необхідністю проходити постійні курси лікування. У звязку з чим просить стягнути з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 21 358 грн., та з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в звязку з ушкодженням здоровя, у розмірі 6 257 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівдГЗК» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з ПАТ «ПівдГЗК» моральної шкоди, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПАТ «ПівдГЗК», але й на інших підприємствах, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання. Зазначає, що позивач був повідомлений і ознайомлений про шкідливі умови праці, але свідомо продовжував працювати на підприємстві.

Крім того, матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача, та судом першої інстанції не вірно застосовані принципи розумності, виваженості та справедливості, внаслідок чого сума відшкодування є завищеною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник ПАТ «ПівдГЗК» зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінки. Також вважає, що зазначені вимоги в апеляційній скарзі щодо збільшення моральної шкоди є необґрунтованими, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву представника відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та відповідача ПАТ «ПівдГЗК»підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював слюсарем ремонтником управління капітальних та поточних ремонтів обладнання з 01 березня 2001 року по 14 серпня 2002 рік слюсарем ремонтником управління залізничного транспорту з 30 квітня 2003 року по 11 травня 2004 рік у ВАТ «КГМК Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Також позивач працював механіком підземної дільниці з 11 червня 1996 року по 27 серпня 1996 року слюсарем ремонтником УРТУ з 02 серпня 1999 року по 27 листопада 2000 року, механіком дільниці РЗФ № 2 з 14 березня 2008 року по 01 жовтня 2008 року у ВАТ «ПівдГЗК» правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК» (а.с. 18-35).

Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 грудня 2015 року, професійного захворювання позивача виникло внаслідок недосконалості робочого місця в ВАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК», так як, позивач з 01 жовтня 2008 року по 01 квітня 2015 рік виконував роботи, повязані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники та внаслідок недосконалості робочого місця в ВАТ «КГМК Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», так як, позивач з 01 березня 2001 року по 14 серпня 2002 рік та з 30 квітня 2002 року по 11 травня 2004 рік виконував роботи повязані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники (а.с. 13-16).

Висновком МСЕК від 26 січня 2016 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 15% (а.с. 9).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 13 грудня 2016 року позивачу повторно встановлено втрати професійної працездатності в розмірі 15%, безстроково (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПівдГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обовязку відповідачів відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК», про те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, про що його було повідомлено під підпис при укладення трудового договору, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПАТ «ПівдГЗК», але й на інших підприємствах, оскільки дані обставини підтверджуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 грудня 2015 року, яким встановлено порушення відповідачами законодавства про охорону праці, внаслідок недосконалості робочого місця в ВАТ «КГМК Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ВАТ «ПівдГЗК» правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК».

Отже, обидва роботодавці - ПАТ «ПівдГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Суд першої інстанції при вирішенні спору взяв до уваги роботу позивача на підприємствах відповідачів ПАТ «ПівдГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутим з відповідачів ПАТ «ПівдГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 15%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим, посилання представника відповідача ПАТ «ПівдГЗК» в апеляційній скарзі на те, що визначений судом є необґрунтованим та не вірно застосовані принципи розумності, виваженості та справедливості є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідачів на користь позивача, оскільки розмір моральної шкоди визначено з урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з отриманим хронічним професійним захворюванням заподіяно позивачу моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 15 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, проходить численні огляди МСЕК, та повязані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоровя.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємствах відповідачів, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «ПівдГЗК» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 10 000,00 гривень та з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 3 000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: