САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5755/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07.02.2019 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що відповідач є її колишнім зятем. Їй на праві власності на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2008 року належить домоволодіння №90 по вул. Сергія Кульчицького (колишня Маршала Гречка) в м. Дніпрі. В спірному домоволодінні вона не проживала, так як має на праві власності домоволодіння №101 по вул. Домодєдовській в м. Дніпрі. В спірному домоволодінні мешкала її донька ОСОБА_6, з якою разом проживав відповідач ОСОБА_2 На прохання дочки вона дала дозвіл на реєстрацію відповідача в спірному домоволодінні. Так як будинок в якому вона мешкає, знаходиться поряд із спірним домоволодінням, то до смерті її дочки вона, її дочка та відповідач практично мешкали однією сімєю. Її дочка ОСОБА_6 важко захворіла і 21.08.2015 року вона померла. Відповідач залишився проживати в належному їй будинку. Ще коли її дочка хворіла, то відповідач не приховував, що він порушує подружню вірність. Після смерті дочки відповідач почав вивозити з будинку свої особисті речі. З двору відповідач продав пилораму, всі будівельні матеріали, інструменти, насоси для поливу городу. Це майно йому не належало, але на її протести з приводу незаконного розпорядження її майном відповідач не реагував. Також відповідач вивіз з будинку холодильну камеру та пральну машину. На початку грудня 2015 року, вона виявила, що відповідач в будинку не проживає. Його особистих речей в будинку не було. Вона не перешкоджала відповідачу проживати в спірному домоволодінні. Він залишив його добровільно. У відповідача до цього часу залишаються ключі від будинку. В звязку з реєстрацією відповідача в спірному домоволодінні порушуються її законні права та інтереси та інтереси членів її сімї. Її родичі, які проживають в будинку, не мають можливості оформити субсидію, вона не може розпорядитися будинком на власний розсуд. Їй не відомо, де більше року мешкає відповідач. Просить ухвалити рішення, який визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні №90 по вул. Сергія Кульчицького в м. Дніпрі.

29.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, але до початку судового засідання через канцелярію суду від них надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти їх задоволення.

Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2008 року позивачу ОСОБА_1 належить домоволодіння №90 по вул. Сергія Кульчицького (колишня назва вул. Маршала Гречка) в м. Дніпрі (м. Дніпропетровську), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2014 року (а.с.4).

Крім позивача в будинку також зареєстровані відповідач ОСОБА_2, 23.01.1965р.н., ОСОБА_3, 14.01.1984р.н. та онука ОСОБА_4, 05.10.1967р.н., що підтверджується довідкою №798 від 26.01.2018 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації за адресою м. Дніпро, вул. С. Кульчицького, буд.90, з 2015 року, його особистих речей в домоволодінні немає, його дружина померла 21.08.2015 року, фактичного місця проживання не встановлено, що підтверджується актом про не проживання від 11.10.2018 року (а.с.6).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 вони є сусідами, з ОСОБА_2 вони раніше разом працювали, він проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 по вул. Сергія Кульчицького, буд.90, потім він звільнився і після його звільнення, вони не бачились понад 2 роки, зараз за адресою вул. Сергія Кульчицького, буд. 90, ОСОБА_2 не проживає, там зараз мешкають не знайомі їй люди з дітьми.

Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідач ОСОБА_2 у 2015 році добровільно покинув будинок №90 по вул. Сергія Кульчицького (вул. Маршала Гречка), буд.90 у м. Дніпрі (м. Дніпропетровську) та з того часу без поважної причини не проживає там, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, а отже підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Домодєдовська, б.101, іпн.) до ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Сергія Кульчицького, б.90, іпн.), треті особи: ОСОБА_3 (м. Дніпро, вул. Сергія Кульчицького, б.90), ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул. Сергія Кульчицького, б.90) та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в домоволодінні №90 по вул. Сергія Кульчицького у м. Дніпро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2019 року.

Суддя О.П.Румянцев