Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 362/2139/16-ц

провадження № 61-22217св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець Олександр Анатолійович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець О. А., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними.

Позов мотивовано тим, що 20 вересня 1980 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, після чого вони проживали разом та вели спільне господарство. Через декілька років після одруження померла мати ОСОБА_2 , після смерті якої він успадкував житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок був у стані, який потребував капітального ремонту, а тому внаслідок її з ОСОБА_2 спільних трудових та грошових витрат було капітально відремонтовано указаний житловий будинок, що призвело до істотного збільшення його вартості та цінності.

25 березня 2013 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області.

У квітні 2014 року вона з ОСОБА_2 домовилась про поділ будинку між ними, але через деякий час він відмовився від цієї домовленості, що змусило її звернутися до суду з позовом про поділ майна. 31 грудня 2015 року їй стало відомо про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою останнього, договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Вважає, що сторони цих угод уклали указані договори без наміру створення правових наслідків з метою приховання майна від розподілу між нею та ОСОБА_2 та створення перешкод при розгляді цивільної справи про розподіл майна подружжя. Указані договори вважає фіктивними, оскільки ОСОБА_3 за останні п`ять років жодного разу не приїжджала до житлового будинку, вона не несла ніяких витрат по спірному житловому будинку, не сплачує за газ, світло, вона та треті особи у справі постійно проживають та користуються спірним житловим будинком. Крім того, ОСОБА_2 не отримував від ОСОБА_3 кошти за начебто продане майно. Особисті речі ОСОБА_2 , меблі та інші речі, які йому належать, знаходяться у цьому будинку, і станом на день подачі позову до суду ОСОБА_2 зареєстрований у спірному житловому будинку.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд визнати внаслідок фіктивності договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 18 серпня 2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 1507, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0840 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:065:0028, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 18 серпня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 1510, недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року у складі судді Орди О. О. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. та зареєстрований у реєстрі за № 1507, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0840 га, кадастровий номер :01:065:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1510. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи спірні договори, сторони правочинів не бажали настання правових наслідків, які б могли виникнути внаслідок здійснення цих правочинів, оскільки позивач та треті особи у справі продовжують проживати у вказаному будинку, сплачувати комунальні послуги, відповідач ОСОБА_2 не змінив місце своєї реєстрації, більшість його речей знаходиться у будинку, що не заперечувалось ОСОБА_2 , отже, фактично ОСОБА_2 не передано майно у власність ОСОБА_3 , а остання, в свою чергу, його не прийняла. Оскільки ОСОБА_3 , як покупець за договором, майно у власність фактично не прийняла, у будинок не вселилася, своє місце проживання у ньому не реєструвала, це дає підстави вважати, що такі договори купівлі-продажу не носять реальний характер.

При цьому судом зазначено про те, що спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки сторонами укладені фіктивно з метою уникнення питання щодо поділу майна подружжя та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання таких правочинів, а тому, указані правочини суд вважав за можливе визнати недійсними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенець О. А., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано жодного доказу щодо порушення її прав або інтересів при укладанні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 57 СК України відповідачу належав спірний будинок на праві особистої власності. При цьому, посилаючись на порушене право спільної сумісної власності, позивач не заявляла позовних вимог про визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності внаслідок того, що його вартість істотно збільшилась внаслідок спільних трудових чи грошових затрат за час шлюбу. Крім того, позивачка всупереч вимогам статей 57-60 ЦПК України 2004 року не надала суду належних та допустимих доказів тим обставинам, що будинок, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , за час їх шлюбу з останнім істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних їх трудових чи грошових затрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки сторонами укладені фіктивно, з метою уникнення питання щодо поділу майна подружжя, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання таких правочинів. Сторони спірних правочинів не бажали настання правових наслідків, відповідач ОСОБА_2 не змінив місце своєї реєстрації, більшість його речей знаходиться у будинку, фактично ОСОБА_2 не передано майно у власність ОСОБА_3 , а остання, в свою чергу, його не прийняла, а тому, указані правочини суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Васильківського міськрайонного суду Київської області зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у якому заявник посилався на те, що рішення Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року ухвалено з додержанням вимог чинного законодавства України, досліджено докази, належним чином з`ясовані всі обставини справи, вірно застосовані норми як матеріального, так і процесуального права, тому касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 20 вересня 1980 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 вересня 1980 року у виконавчому комітеті Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 15, розірвано. Змінено після розірвання шлюбу прізвище позивача « ОСОБА_1 » на її дошлюбне « ОСОБА_1 ». Рішення набрало законної сили (а. с. 11 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 . На земельній ділянці радгоспу «Жовтневий» знаходиться один цегляний будинок житловою площею 49,4 кв. м, зазначений у плані під літерою А, загальною площею 81,2 кв. м, сарай Б, паркан, ворота та сарай І (а. с. 10 т. 1 ).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0840 га, кадастровий номер :01:065:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 18 серпня 2015 року ОСОБА_9 та зареєстрованим за реєстровим № 1507, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 295 тис. грн, які продавець отримав повністю до підписання цього договору (а. с. 12-13 т. 1).

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області 18 серпня 2015 року ОСОБА_9 та зареєстрованим за реєстровим № 1510, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,0840 га, кадастровий номер :01:065:0028, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Продаж вчинено за суму 140 490 грн, які продавець отримав повністю до підписання цього договору (а. с. 14-15 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2016 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Семенець О. А., про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл в натурі. Рішення набрало законної сили. Відповідно до цього рішення суду спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , щодо якого заявлені вимоги про визнання його спільним сумісним майном подружжя та розділ в натурі, належить іншій особі - відповідачці ОСОБА_3 , яка набула права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2015 року, який не визнаний судом недійсним, а також, ураховуючи приписи статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважала, що відсутні підстави для задоволення позову з огляду на відсутність у відповідача ОСОБА_2 майна, яке можливо визнати спільною власністю і яке підлягає поділу (а. с. 17-18 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

З урахуванням наведеного, й тих обставин, що ОСОБА_1 не надано доказів щодо порушення її прав або інтересів при укладанні спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд апеляційної інстанції вірно зазначив про те, що відповідно до положення пункту 2 частини першої статті 57 СК України ОСОБА_2 належав спірний будинок на праві особистої власності на час укладення спірних договорів, а ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів тим обставинам, що будинок, який належав на праві приватної власності ОСОБА_2 , за час їх шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін і вона набула права власності на його частку.

Доводи касаційної скарги про те, що спірні договори були укладені сторонами фіктивно, з метою уникнення питання щодо поділу майна подружжя, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, яким надана належна оцінка й не спростовують його висновків про те, що спірний будинок належав ОСОБА_2 на праві особистої власності на час укладення спірних договорів, а ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів про те, що цей будинок за час їх шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін і вона набула права власності на його частку.

Інші доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович