Справа № 347/2492/17
Провадження № 22-ц/4808/270/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника АТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 30 жовтня 2018 року, в складі судді Крилюк М.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Урксоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що відповідно до кредитного договору №221 від 01 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 49 500,00 доларів США, для оплати придбаного автомобіля. В забезпечення виконання зобов»язань за даним кредитним договором були укладені договори поруки №221, №221/1 та № 221/2 із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зобов»язалися перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, в зв»язку з чим станом на 23 листопада 2017 року його заборгованість становила 89 846,02 доларів США, з яких 40 506,59 доларів США заборгованість за кредитом, 49 339,43 доларів США сума заборгованості за відсотками.

Позивач, посилаючись на те, що відповідачі у добровільному порядку не бажають погасити заборгованість, просив стягнути з них заборгованість за кредитним договором №221 від 01.08.2007 року в солідарному порядку в сумі 89 846,02 доларів США.

Рішенням Косівського районного суду від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що після закінчення дії кредитного договору у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків, а відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржника та поручителів.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Укрсоцбанк» задовольнити.

Апелянт зазначив, що суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в порушення вимог ЦПК України неповно встановив обставини справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом безпідставно застосовано до правовідносин у спорі щодо нарахованих за останні три роки відсотків судову практику викладену у постанові Верховного Суду України, оскільки у боржника існував альтернативний обов»язок щодо погашення заборгованості протягом усього часу до фактичного його погашення.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині відмови в стягненні з відповідача заборгованості по відсотках за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду та складає 16 633,02 доларів США та вважає що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за останні три роки, оскільки жодного рішення про припинення кредитних правовідносин чи визнання їх недійсними немає, а тому кредитні правовідносини та зобов»язання за ними не припинилися та є дійсними для сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, просив рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта АТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 16 633,02 доларів США заборгованості по відсотках за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що такі вимоги є необгрунтованими, оскільки у позивача відсутні підстави для їх нарахування.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №221, відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти отримав грошові кошти у сумі 49500,00доларів США, зі сплатою 11,50% річних за використання цих коштів та наступним порядком повернення кредиту, до 20-го числа кожного місяця згідно з графіком та кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 613,00 доларів США не пізніше 31липня 2014 року, тобто сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов»язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 20-го числа кожного місяця кошти у сумі 589 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування, а 31 липня 2014 року - 613доларів США.

В забезпечення виконання зобов»язання позичальником 01 серпня 2007 року та 02 серпня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки відповідно № 221, №221/1, №221/2, згідно яких поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поручилися за виконання позичальником обов»язків, що виникли на підставі основного договору чи можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Встановлено, що позивач свої зобов»язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти, натомість відповідач ОСОБА_2 у порушення умов договору свої зоов»язання належним чином не виконував, останній платіж за користування кредитними коштами вніс 10 лютого 2009 року, в той час як кінцевий термін повернення останньої частини грошових коштів встановлено п.1.1. договору кредиту №221 не пізніше 31 липня 2014 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» видано довідку від 23.11.2017 року з якої вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 23 листопада 2017 року становить 40506,59 доларів США заборгованість за кредитом, 49339,43 доларів США заборгованість за відсотками.

Зобов»язання, відповідно до положень ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що умовами кредитного договору встановлено окремі зобов»язання, які деталізують обов»язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, тому відповідно до норм закону незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов»язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такі положення також обґрунтовані ОСОБА_7 Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року.

Зважаючи на те, що відповідач мав виконувати зобов»язання, зокрема з повернення кредиту та зі сплати процентів до 20-го числа кожного місяця впродовж строку кредитування до 31.07.2014 року, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Пунктом 2.4 Договору кредиту передбачено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця на фактичну суму заборгованості за Кредитом за фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді (28-29-30-31/360) а також в день остаточного повернення Кредиту.

Пункт 1.1 договору встановлює строк повернення кредиту до 20-го числа кожного місяця. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 31 липня 2014 року.

Сплата процентів, згідно п.2.4.1договору, здійснюється не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

З огляду на зазначене, пункт п.2.4 договору передбачає право банку нараховувати відсотки за користування кредитом в межах строків, передбачених п.1.1 договору, а не за фактичний час користування кредитними коштами до остаточного виконання взятих на себе зобов»язань, як на це посилається апелянт.

Кредитний договір також не містить інших положень які передбачають право банку нараховувати відсотки поза межами строків користування кредитними коштами.

Таким чином нарахування процентів за користування кредитом неможливе поза межами строків, передбачених п.1.1 договору, тобто після 31 липня 2014 року.

До такого висновку дійшла ОСОБА_7 Верховного суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 згідно якого після закінчення строку кредитування припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом.

Проведений банком розрахунок заборгованості за процентами на суму 16633,02 доларів США, за останні три роки перед зверненням позивача до суду є необгрунтованим, оскільки підстави для такого нарахування згідно умов договору кредиту та чинного законодавства відсутні, а відтак вимоги про стягнення вказаної суми боргу такими що не підлягають до задоволення.

Посилання апелянта на те, що у відповідачів існує обов»язок щодо погашення процентів щомісячно за фактичний час користування кредитними коштами є необгрунтованими та спростовуються вищенаведеними висновками суду про підставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами упродовж строку кредитування, а не за його межами.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову в стягненні відсотків за користування кредитними коштами у сумі 16633,02 доларів США постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обгрунтованості висновків суду не спростовують , а тому підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 30 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_8