ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5457/19 Справа № 212/6049/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зміну формулювання причини звільнення.

В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що вона з 17 січня 1986 року працювала на підприємстві відповідача. Наказом № 182-к від 08 травня 2018 року її було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Однак, заяви про звільнення за власним бажанням, вона не писала, а 07 травня 2018 року подала відповідачу заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов Колективного договору з 08 травня 2018 року, у якій зазначила причини, що стали підставою для написання заяви про звільнення а саме, у зв`язку з невиконання роботодавцем законодавства про працю яке виразилось у систематичному, безпідставному зменшенні їй премії в порушення штатного розкладу, п. 1.4. Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки, затвердженого відповідно до Колективного договору укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників, а також Додатку 5.5.3 до Колективного договору, укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників.

Позивачка зазначає, що вищевказаними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки допущене відповідачем порушення суттєво вплинули на виплату їй допомоги по безробіттю, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

На підставі наведеного вище позивач просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» змінити формулювання причин її звільнення з 08 травня 2018 року, зазначивши: «звільнена за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України та видати належним чином оформлену трудову книжку або її дублікат у разі втрати. Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь сплачений нею судовий збір у сумі 640 грн. та стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідачем визнається факт її звернення з заявою про звільнення за п. 3 ст.38 КЗпП України, однак звільнення проведено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням без зазначення частини статті у зв`язку з невизнанням відповідачем порушень трудового законодавства.

Судом першої інстанції не враховано, що згідно до наданої відповідачем копії експрес-накладної № 7185 ОСОБА_1 , 07 травня 2018 року у відділенні № 16 поштового оператора «Нова Пошта» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області було відправлено на адресу відповідача документи з зазначенням додаткової інформації «Заява про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України. Заява про матеріальну допомогу», що додатково свідчить про отримання відповідачем вказаних документів, оскільки акт про неодержання викладених у накладній документів відсутній.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що вона не може надати суду копії її заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов Колективного договору з 08 травня 2018 року, оскілька вказана заява була направлена поштою на адресу відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , з 17 січня 1986 року працювала на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізька теплоцентраль». 07 травня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 , у відділенні № 16 поштового оператора «Нова Пошта» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до експрес-накладної № 7185 від 07 травня 2018 року, було відправлено на адресу відповідача документи з зазначенням додаткової інформації «Заява про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України. Заява про матеріальну допомогу» із зазначенням що відправлення під час приймання не оглядалось.

Вказане відправлення 08 травня 2018 року надійшло на адресу AT «Криворізька теплоцентраль» та листом від 08 травня 2018 року за вих. № 2112/05 позивача повідомлено про її звільнення 08 травня 2018 року на підставі наказу за № 182-к за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовом про зміну формулювання причини звільнення позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що підставою для написання заяви про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України стало невиконання роботодавцем законодавства про працю яке виразилось у систематичному, безпідставному зменшенні їй премії, в порушення штатного розкладу, п. 1.4. Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки, затвердженого відповідно до Колективного договору укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників, а також Додатку 5.5.3 до Колективного договору, укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як наголошує ст.2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на відпочинок, відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Згідно зі ст.2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність, що узгоджується з висновками, які містяться в Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року, справа № 644/8881/16.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 посилалась на те, що підставою для написання заяви про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України стало невиконання роботодавцем законодавства про працю, яке виразилось у систематичному, безпідставному зменшенні їй премії, в порушення штатного розкладу, п. 1.4. Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки затвердженого відповідно до Колективного договору, укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників, а також Додатку 5.5.3 до Колективного договору укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників. Зокрема, посилалась на те, що Положенням про преміювання на АТ «Криворізька теплоцентраль» за наявності умов преміювання та відсутності виробничих недоліків, преміювання встановлюється на рівні 43%, однак, за відсутності підстав для зменшення премії, їй в березні та квітні 2018 року було зменшено премію, зокрема, в березні 2018 року премія склала 30%, а в квітні 2018 року - 10% замість встановлених 43 %.

Проте, наведені вище доводи позивача про порушення роботодавцем законодавства про працю, яке виразилось у систематичному, безпідставному зменшенні їй премії в порушення штатного розкладу, не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, а саме, п.1.4 Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки, затвердженого відповідно до Колективного договору, укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників, виробнича премія нараховується в розмірі до 43% на посадовий оклад з урахуванням доплат і надбавок, враховуючи фінансовий стан підприємства.

Тобто, твердження позивача про те, що відповідно до Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки, преміювання встановлюється на рівні 43% є безпідставними, оскільки таке преміювання нараховується в розмірі до 43% з врахуванням фінансового стану підприємства.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача щодо порушення відповідачем по відношенню до неї законодавства про працю, умов коллективного чи трудового договору, яке виразилось у зменшенні преміювання.

Не можуть бути підставо для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем визнається факт її звернення з заявою про звільнення за п. 3 ст.38 КЗпП України, однак звільнення проведено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням без зазначення частини статті у зв`язку з невизнанням відповідачем порушень трудового законодавства, оскільки, матеріалами справи не встановлення порушення відповідачем трудового законодавства, на які позивач посилається в своїй позовній заяві.

Слід зауважити, що в Постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р., справа № 216/7189/14-ц, зазначено, що за змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Натомість, інших позовних вимог, окрім зміни формулювання причини звільнення, позивачем не заявлено.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно до наданої відповідачем копії експрес-накладної № 7185 ОСОБА_1 , 07 травня 2018 року у відділенні № 16 поштового оператора «Нова Пошта» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області було відправлено на адресу відповідача документи з зазначенням додаткової інформації «Заява про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України. Заява про матеріальну допомогу», що додатково свідчить про отримання відповідачем вказаних документів, оскільки акт про неодержання викладених у накладній документів відсутній, так як відповідачем по справі не заперечується факт звернення позивача з заявою про звільнення саме на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України, однак звільнення проведено за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням без зазначення ч.3 вказаної статті, у звязку з невизнанням відповідачем порушень трудового законодавства.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не може надати суду копії її заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов Колективного договору з 08 травня 2018 року, оскілька вказана заява була направлена поштою на адресу відповідача, так як, як зазначено вище, відповідачем по справі не заперечується факт звернення позивача з заявою про звільнення саме на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України, крім того відповідачем по справі суду апеляційної інстанції надано копію вказаної заяви позивача.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: