ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1059/19 Справа № 200/128/18 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю МТ-1 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , шлюб розірвано незадовго до укладення відповідачем оспорюваного договору № 303 інвестування будівництва нежилого приміщення, поділ майна подружжя після розірвання шлюбу не здійснювався.

Згода ОСОБА_2 на укладення ОСОБА_3 оспорюваного договору не надавалась. Вказує також, що зазначений договір не був спрямований на настання реальних наслідків, оскільки інвестиційний внесок відповідачем не було сплачено. Відповідач грошей не мала та не мала джерел надходження грошей. Неможливо також визначити об`єкт інвестування, так як до договору не додано документів, що підтверджують наявність земельної ділянки, наданої під будівництво.

Також були порушені вимогу Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», оскільки не було залучено банківської установи, не створено фонд операцій з нерухомістю.За таких обставин, просив суд визнати договір № 303 інвестування будівництва нежилого приміщення від 25.10.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-1» та ОСОБА_3 недійсним, стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано договір № 303 інвестування будівництва нежилого приміщення від 25.10.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-1» та ОСОБА_4 , недійсним.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що інтереси ОСОБА_2 під час укладання спірного договору порушені не були, а предмет та зобов`язання договору не мають відношення до спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити відповідачу у задоволенні її апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладення оскаржуваного договору без згоди колишнього чоловіка та без наміру реального настання правових наслідків є порушенням його прав та відповідно підставою для визнання такого договору недійсним.

Проте, з даним висновком погодитись неможливо з огляду на таке:

Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 22 грудня 2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 27 жовтня 2009 року по 23 квітня 2010 року.

На час розірвання шлюбу питання про поділ спільного майна подружжя не ставилось.

Матеріали справи не містять відомостей про майно, яке ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули, перебуваючи у шлюбі.

25 жовтня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МТ-1» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 303 інвестування в будівництво нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4.4 договору загальна сума фінансування будівництва ОСОБА_1 в частині площі Об`єкту відповідно до п. 6.1.2 Договору складає 1 450 800,00 грн.

Згідно приписів ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 Сімейного Кодексу України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 Сімейного Кодексу України кореспондує частині четвертій статті 65 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Однак, судом було встановлено, що на час укладання ОСОБА_1 договору інвестування шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано, тобто, спірний договір укладався у власних інтересах відповідача, не пов`язаних із сім`єю. Підстав вважати, що такий договір укладався в інтересах сім`ї та породжує для колишнього подружжя спільні права та обов`язки матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 не мала власних коштів для укладення договору інвестування зводяться лише до його припущень, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно вимог ст.81 ЦПК України.

Всупереч положенням Глави 5 ЦПК України, жодних належних доказів того, що після розірвання шлюбу для укладання спірного договору інвестування ОСОБА_1 використовувала спільні кошти подружжя або кошти ОСОБА_2 матеріали справи також не містять. Позивачем не зазначено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, та не надано ніяких письмових доказів на підтвердження обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, не зазначено джерело і час придбання зазначеного майна, зокрема, грошових коштів.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання позивача на недотримання сторонами умов спірного Договору інвестування № 303 від 25.10.2010 року або відсутність відповідної ліцензїї, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки для оспорення договору особою, що не була стороною правочину має існувати її обґрунтована юридична заінтересованість, однак доказів порушення спірним договором прав та інтересів позивача матеріали справи також не містять.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте ОСОБА_2 суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення його прав.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 та необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 643,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю МТ-1 про визнання договору недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 643,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова