ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/564/18 Номер провадження 22-ц/814/610/19Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н.Д. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді-Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

Секретар: Григоришина М.В.,

За участю: представника відповідача Попіки Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО" на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року ухваленого під головуванням судді Науменко Н.Д. о 14 год. 26 хв. ( повний текст рішення складено 06.12.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО", за участю третьої особи - ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив відшкодувати моральну шкоди, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, в сумі 75000 грн.

В обґрунтування позову вказував, що 26 січня 2018 року о 12 год. 42 хв., ОСОБА_4, який працював водієм у відповідача, керуючи автомобілем марки «ЗИЛ5301», державний номер - НОМЕР_1, в порушення вимог п.п.10.1, 10,9 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності маневру, розпочав рух заднім ходом та допустив наїзд на нього. В результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна в нижній третині, які за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Зазначав, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.03.2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано значного фізичного болю та страждання, він тривалий час перебував у лежачому положенні, що також спричиняло значні фізичні та душевні страждання.

Також зазначив, що він досі залишається непрацездатним, що позбавляє його можливості влаштуватися на роботу та утримувати сім`ю, яка складається із двох малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не отримує доходів.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КРЕМЕНЧУКМЯСО» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в сумі 20000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «КРЕМЕНЧУКМЯСО» на користь держави судові витрати в сумі 704,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповного з`ясування усіх фактичних обставин справи просило скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги вказувало, що суд в порушення норм процесуального права необґрунтовано прийняв подані 31.08.2018 року стороною позивача додаткові пояснення , а тому вони не є належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.77,78 ЦПК України.

Також вказує, що посилання позивача на те, що після отримання травм він не може працевлаштуватися є безпідставним, оскільки станом на момент ДТП позивач не був працевлаштований, про що свідчить запис у виписці № 842 із медичної картки стаціонарного хворого.

Вважають, що посилання позивача, на те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та будь-яких доходів не отримує, є безпідставними, оскільки враховуючи дати народження дітей від 18.10.2006 року та 27.11.2012 року, згідно свідоцтв про народження, та відсутність будь-яких документів про наявність захворювань, передбачених п.3 ч.1 ст. 25 ЗУ « Про відпустки» або довідку про потребу в домашньому догляді дітей.

Крім того, посилання у рішенні, що розписка не дає можливості чітко виділити суму, яка отримана саме на відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки сам позивач вказував, що йому було сплачено 20000 грн. матеріальної шкоди та 6000 грн. моральної шкоди.

Також вказує, що факт непрацездатності позивача на строк 2 місяці станом на 24.04.2018 року та тривалість страждань - більше півроку не доведено належними та допустимими доказами.

Крім того, в самій розписці від 01.02.2018 року вказано, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 та ПАТ «Кременчукм`ясо» не має.

Зазначає, що відшкодування моральної шкоди проводиться одноразово, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВСУ від 22.03.2017 року № 392/584/16ц.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що 26 січня 2018 року о 12 год. 42 хв., ОСОБА_4, який працював водієм у відповідача, керуючи автомобілем марки «ЗИЛ5301», державний номер - НОМЕР_1, в порушення вимог п.п.10.1, 10,9 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності маневру, розпочав рух заднім ходом та допустив наїзд на нього. В результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна в нижній третині, які за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Також встановлено, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.03.2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказані обставини сторонами визнаються.

Згідно розписки від 01.02.2018 року позивач отримав від ОСОБА_4 26000 грн. в рахунок матеріальної та моральної шкоди (а.с.32).

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що вважаться доведеним той факт, що позивачу було завдано фізичних страждань на протязі декількох місяців при цьому суд вважав, що рівень цих страждань досить значний, оскільки з отриманням травм в подальшому позивач мав серйозні обмеження у пересуванні, а тому у нього виникли складнощі з працевлаштуванням та забезпечення своєї сім`ї .

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки вони не відповідають нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Із справи вбачається, що внаслідок ДТП , яке сталося 26 січня 2018 року ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна в нижній третині, які за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я.

В позовній заяві ОСОБА_3 вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано значного фізичного болю та страждання, він тривалий час перебував у лежачому положенні, що також спричиняло значні фізичні та душевні страждання.

Він досі залишається непрацездатним, що позбавляє його можливості влаштуватися на роботу та утримувати сім`ю.

Згідно розписки від 01.02.2018 року позивач отримав від ОСОБА_4 26000 грн. в рахунок матеріальної та моральної шкоди (а.с.32).

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Місцевим судом враховано, що позивач отримав від громадянин ОСОБА_4 26000 грн. в рахунок відшкодування, як моральної так і матеріальної шкоди не визначивши розмір кожної окремо.

Таким чином, враховуючи, що моральні страждання ОСОБА_3 продовжувались після отримання грошових коштів, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Посилання позивача, на те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та будь-яких доходів не отримує, є безпідставними, оскільки враховуючи дати народження дітей від 18.10.2006 року та 27.11.2012 року, згідно свідоцтв про народження, та відсутність будь-яких документів про наявність захворювань, передбачених п.3 ч.1 ст. 25 ЗУ « Про відпустки» або довідку про потребу в домашньому догляді дітей.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність непрацездатності позивача на строк 2 місяці станом на 24.04.2018 року, тривалість його страждань більше півроку не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, рішенні місцевого суду підлягає зміні, шляхом зменшення суми відшкодування моральної шкоди з 20000 грн. до 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО" задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн.

В іншій частині рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин