Провадження № 22-ц/812/451/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/8104/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку заяву

ОСОБА_1

про встановлення способу і порядку виконання рішення суду

у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до виконкому Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради

(третя особа - Департамент житлово-комунального господарства ММР)

про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 23 січня 2019 року суддею Чулупом О.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року та постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 6 листопада 2018 року з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 40679 грн. матеріальної шкоди, 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди а також судові витрати.

У січні 2019 року ОСОБА_1, діючи через свого представника, звернулась до суду першої інстанції з заявою про зміну способі і порядку виконання рішення. Заявниця зазначала, що органи Державної казначейської служби повідомили її про неможливість стягнення грошових коштів саме з органу місцевого самоврядування, оскільки цей орган не має фінансових ресурсів, які закріплені за його виконавчим органом - виконкомом Миколаївської міськради. Посилаючись на необхідність змінити порядок виконання судового рішення, ОСОБА_1 просила визначити, що стягнення грошових коштів має здійснюватися з виконавчого комітету Миколаївської міськради.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву, посилаючись на помилковість висновку суду про відсутність підстав для застосування правил статті 435 ЦПК.

У відзивах на апеляційну скаргу представник Миколаївської міської рали та представник виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважали висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

В судове засідання апеляційного суду представник Миколаївської міської ради не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Справу розглянуто за участю заявника ОСОБА_1 та представника виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Цей конституційний принцип кореспондується з правилами частин 1,2 статті 18 ЦПК, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Проте під час виконання судового рішення можуть виникнути перешкоди різного характеру, які мають бути усунені з застосуванням механізмів, передбачених процесуальним та виконавчим законодавством.

Підстави та порядок зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення врегульовані статтею 435 ЦПК та статтею 33 Закону «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту частини 3 статті 373 ЦПК та частини 3 статті 33 Закону «Про виконавче провадження» підставою для встановлення або зміни способу і порядку виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим. Встановлення або зміна способу та порядку виконання залежать від того, чи був спосіб та порядок виконання встановленим судовим рішення.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб (постанова Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року та постановою Апеляційного суду Миколаївської об ласті від 6 листопада 2018 року з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 40 679 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди та судові витрати. (а.с. 221-224 том І, 114-117 том ІІ).

13 січня 2019 року на підставі судових рішень видано виконавчий лист (а.с. 138 том ІІ).

23 січня 2019 року Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернуло ОСОБА_1 виконавчий лист з посиланням на неможливість виконання рішення, оскільки міська рада власних фінансових ресурсів не має, рахунки в органах Державної казначейської служби відсутні, а фінансові ресурси закріплені за її виконавчим органом - виконкомом міської ради, який є розпорядником коштів місцевого бюджету (а.с. 136-137 том ІІ). Стягувачу запропоновано в судовому порядку змінити спосіб та порядок виконання судового рішення, що дозволило би виконати судове рішення у відповідності з законом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку статті 435 ЦПК, суд першої інстанції виходив з того, що заявником порушене питання про заміну боржника у виконавчому провадженні - Миколаївської міської ради на виконком Миколаївської міської ради, що, на думку суду, виходить за межі питання щодо способу та порядку виконання та не відповідає положенням статті 435 ЦПК.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до статей 1,2 Закону «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон) місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування, зокрема, міські ради та їх виконавчі органи.

Рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів, і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади, приймати від її імені рішення.

Виконавчі органи створюються радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування (стаття 11 Закону).

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є доходи місцевих бюджетів та інші кошти, що є комунальною власністю територіальних громад (частина 3 статті 16 Закону).

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету (стаття 77 Закону).

Фінансування видатків з місцевого бюджету віднесено до повноважень виконавчих органів міських рад в галузі бюджету фінансів і цін (стаття 28 Закону).

Віднесення виконавчих органів місцевих рад до головних розпорядників бюджетних коштів передбачає й стаття 22 Бюджетного кодексу України.

Отже, Миколаївська міська рада є органом, який затверджує бюджет та уповноважений на здійснення витрат бюджету, але безпосередньо фінансових ресурсів не має. Фінансові ресурси закріплені за її виконавчим органом - виконкомом Миколаївської міської ради, який і виконує бюджет.

Миколаївська міська рада () не має відкритих рахунків в органах казначейської служби, які виконують рішення щодо стягнення коштів з місцевих бюджетів, тоді як виконавчий комітет Миколаївської міськради () перебуває на обслуговуванні в цих органах та має відповідні рахунки.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що без встановлення порядку виконання грошових зобов'язань органу місцевого самоврядування - Миколаївської міськради, реальне виконання судового рішення є неможливим.

Визначення, що відшкодування шкоди, заподіяної органом місцевого самоврядування, має здійснюватись шляхом списання коштів з рахунків розпорядника міського бюджету (виконкому Миколаївської міськради), не є заміною раніше визначеного способу або порядку виконання судового рішення, а тим більш, заміною боржника.

Виконком Миколаївської міської ради є не іншим боржником, як то вважав суд першої інстанції, а є виконавчим органом боржника та розпорядником тих коштів, за рахунок яких відшкодовується шкода, заподіяна позивачці.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні повноваження відповідача - Миколаївської міськради здійснював її виконавчий орган - виконком, який був учасником розгляду справи, а код ЄДРПОУ боржника, зазначений в рішенні, належить виконкому.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 не відповідає вимогам процесуального законодавства, що є підставою для її скасування та часткового задоволення заяви стягувача про встановлення порядку виконання судового рішення відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК та частини 3 статті 33 Закону «Про виконавче провадження».

Керуючись статтями 374, 376, 382, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Встановити порядок виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 6 листопада 2018 року, за яким стягнення коштів з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 здійснити шляхом списання коштів з рахунку виконавчого комітету Миколаївської міської ради ().

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 1 березня 2019 року.