Єдиний унікальний номер 728/8/19
Номер провадження 2/728/168/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2019 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Пархоменка П.І.

за участі:

секретаря судового засідання - Горбач Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

ОСОБА_5

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

учасники справи - не зявилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ОСОБА_6 виклад позиції позивача та відповідача.

1. 4 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі відповідачі) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

2. Позов обґрунтував тим, що він є власником будинку, який розташований по вулиці Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області. На даний час відповідачі зареєстровані в будинку позивача, проте не проживають в ньому понад один рік, але добровільно не бажають знятися з реєстрації.

3. Відповідачі відзиву на позов не надали.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. У судове засідання учасники справи не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 позовні вимоги визнали.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

6. Ухвалою суду (а.с.22-23) було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

7. Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння № 1558 від 12 листопада 1987 року (а.с.16) підтверджується, що позивач є власником будинку № 3 по вулиці Ломоносова, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області.

8. Відповідачі зареєстровані за адресою: вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, але не проживають, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Чернігівської області про склад сімї від 18 грудня 2018 року № 849 (а.с.9).

9. В судовому засіданні встановлено, що у вказаному будинку відповідачі не проживають з 1995 року, оскільки ОСОБА_2А та ОСОБА_4 проживають по вулиці Романковій, б. 13 смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають по вул. Яценка, б. 54 смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов позивача, проживаючого по вулиці Ломоносова, б. 1, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області (а.с.11).

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

10. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобовязань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

11. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

12. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «ОСОБА_7 проти України»).

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

13. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

14. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сімї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).

Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є колишнім членами сімї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сімї.

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

15. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоровя чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

16. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

17. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Відповідачі є невісткою, онуками та дружиною онука позивача і проживали в будинку, як члени його сімї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

18. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності.

Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

19. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

20. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживає в спірному будинку з 1995 року.

Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів, такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони відповідачам в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірному будинку, користуються ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.

21. При цьому, тривала відсутність відповідачів свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що вони не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів, втратившими право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

22. Крім того в даних правовідносинах Судом враховується, що відповідачі позовні вимоги визнали, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову (див. пункт 4).

23. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.

2. Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_8, місце проживання вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_2, місце фактичного проживання вулиця Романкова, б. 13, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, місце реєстрації вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

ОСОБА_3, місце фактичного проживання вулиця Романкова, б. 13, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, місце реєстрації вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

ОСОБА_4, місце фактичного проживання вулиця Яценка, б. 54, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, місце реєстрації вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4.

ОСОБА_5, місце фактичного проживання вулиця Яценка, б. 54, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, місце реєстрації вулиця Ломоносова, б. 3, смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, індекс 16572, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_9