Справа № 462/266/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1388/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Палюх Н.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «Універсал Банк» у січні 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та з врахуванням уточнень позовних вимог, просив про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 44 741 доларів США 07 центів. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 27.09.2007 р. ОСОБА_3 було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 41 000 дол. США, із відсотковою ставкою 12,45 % річних та терміном повернення кредиту до 26.09.2037 р. Факт отримання ОСОБА_3 вказаних кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 964 від 27.09.2007 р. 10.10.2009 р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 р. про наступне: 1. Сторони домовились внести зміни до Договору, виклавши пункти 1.1., 1.1.1., 1.1.2. Договору у наступній редакції та доповнити Договір пунктом 1.1.3.: 1.1. Кредитор надав Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 41 000 доларів США, а Позичальник, прийняв та належним чином використав ці грошові кошти на цілі зазначені в Договорі, Позичальник також зобовязується повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в наступному порядку: 1.1.1. з 10.10.2009 року та до 03.11.2009 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 7,12 % річних; підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі 38,85 % річних; 1.1.3. з 04.11.2009 року та до 09.10.2010 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 12, 95 % річних; підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 38,85 % річних. Також, 04.11.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 року про наступне: 1.1.1. з 04.11.2009 року та до 09.10.2010 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 7, 12 % річних; підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 15, 12 % річних; 1.1.3. а починаючи з 10.10.2015 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 12, 95 % річних; підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 20, 95 % річних. 30.09.2014 р. та 13.01.2015 р. банком було направлено відповідачу ОСОБА_3 вимоги про сплату заборгованості, однак дані вимоги таким залишено без реагування.

Для забезпечення виконання кредитного договору 27.09.2007 р. між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 зобовязується перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобовязань перед позивачем, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Проте відповідачі свої обовязки за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_3 припинив погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, згідно обумовленого графіку, а ОСОБА_4 не забезпечив погашення таких, чому позивач, відповідно до умов договору, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що станом на 22.12.2014 р. становить 44 741, 07 дол. США, в тому числі 262, 37 дол. США простроченої заборгованості по сумі кредиту, 37 174, 57 дол. США суми дострокового стягнення кредиту, 7 267, 01 дол. США відсотків та 37, 12 дол. США пені.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 у березні 2015 року подав до суду зустрічний позов до ПАТ „Універсал Банк" про визнання договору поруки від 27.09.2007 р. припиненим. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2007 р. між ним та банком було укладено договір поруки, за умовами якого він зобовязується перед кредитором відповідати по зобовязаннях ОСОБА_3 у повному обсязі, в тому числі за сплату відсотками за користування кредитом. Пунктом 1 даного договору поруки визначено зміст забезпечення порукою зобовязання, його розмір, термін та порядок виконання, зокрема сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12, 45 % річних. Згідно п.11.1 кредитного договору для розрахунку сум процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів повязаний з виконанням умов даного договору, сторони приймають за кредитний рік фактичну кількість днів в календарному році; календарний місяць - фактичну кількість днів в календарному році; календарний період - фактичну кількість днів в такому періоді. Тобто нарахування процентів здійснювалося за методом «факт/факт». Згідно п. 11 Договору поруки всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться в письмовій формі шляхом укладання додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками Сторін. Відтак, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено дві додаткові угоди від 10.10.2009 року та від 04.11.2009 року до кредитного договору, якими було внесено зміни в порядок нарахування процентів та збільшено процентну ставку. Вважає, що за рахунок зміни порядку нарахування відсотків відбулось підвищення відсотків та збільшення обсягу його відповідальності. Зміна основного зобовязання, а саме зміна методу нарахування процентів на «30/360» та підвищення розміру процентів по кредитному договору з ним не погоджувалося. За наведеного, порука за договором поруки від 27.09.2007р. є припиненою.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року первісний позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 року у розмірі 44 741 долари 07 центів США (сорок чотири тисячі сімсот сорок один долари 07 центів США). Вирішено питання судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано припиненим договір поруки, укладений 27 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_4.

Рішення суду оскаржив представник відповідача адвокат ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що при ухваленні вищезазначеного рішення судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції у даній справі повинен був перевірити чи виникли між сторонами відповідні правовідносини і якими положеннями закону вони регулюються. На думку апелянта, на правовідносини сторін Кредитного договору № 11-1/690к-07 від 27 вересня 2007 р. поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що у Кредитному договорі № 11-1/690к-07 від 27 вересня 2007 р. відсутні істотні умови, які передбачені для такого виду договорів, а отже сторони цього кредитного договору не досягли згоди з усіх істотних умов. Тому цей кредитний договір з додатком є неукладеними. Відтак, такий неукладений кредитний договір не створює для ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банку» жодних прав та обовязків, а тому внесення будь-яких змін у цей неіснуючий договір також не породжує жодних прав та обовязків/. Адже неможливо внести зміни чи доповнення у те, чого немає.

Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково надав преюдиціального значення рішенню Залізничного районного суду м. Львова від 07 червня 2017 р., залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2017 р. Таким чином, попри наявність кредитного договору та додатків і доповнень до нього, такі, в силу відсутності усіх істотних умов, не створили для ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк» жодних прав та обовязків, а тому правовідносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 регулюються главою 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Суд першої інстанції неповно зясувавши обставини справи (щодо укладеності/неукладеності кредитного договору), неправильно застосував норми матеріального права (ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 638 ЦК України) і як наслідок зробив висновки, які не відповідають обставинам справи - про укладеність кредитного договору та виникнення у його сторін взаємних прав та обовязків за цим договором.

Звертає увагу й на те, що 19 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 подав до Залізничного районного суду м. Львова у судовому засіданні клопотання у якому просив, у разі задоволення позову, вирішити питання про розстрочення ОСОБА_3 виконання судового рішення. Проте, всупереч положенням ЦПК України суд не вирішив клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та не залишав його без розгляду, чим порушив норми ст. 222 ЦПК України.

Також судом першої інстанції, на думку апелянта допущено порушення процесуального права, зокрема вважає, що первісний позов слід було залишити без розгляду, а не розглядати у відсутності представника позивача, який про таке не просив.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залиши без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом до відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що останній, як боржник, порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 26.03.2010 року, тому відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору позикодавець вправі вимагати в позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором, в тому числі пені за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день простроченого платежу за весь час прострочення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову до відповідача ОСОБА_4А про стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором від 26.03.2010 року та задовольняючи його зустрічні позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи додаткові угоди до кредитного договору, якими було змінено порядок нарахування відсотків, внаслідок чого відбулось підвищення відсотків та збільшення обсягу відповідальності поручителя, сторони кредитного договору поручителя про це не повідомили, і відповідні зміни до договору поруки у зв'язку із змінами до кредитного договору не вносилися, що відповідно до приписів ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою, а відтак і для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року ОСОБА_3 отримав у ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» кредит на споживчі потреби у розмірі 41 000 дол. США, із відсотковою ставкою 12, 45 % річних та терміном повернення кредиту до 26.09.2037 р., про що сторони уклали кредитний договір № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 р. з Додатком № 1 та Додатком № 2 до такого (а.с.12-16, 17-18, 19-22).

Відповідно до п. 10.3. даного договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов даного Договору, а Позичальник зобовязаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Факт отримання ОСОБА_3 вказаних кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 964 від 27.09.2007р. (а.с.40).

10 жовтня 2009 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 р. (а.с.23-24) про наступне:

1. Сторони домовились внести зміни до Договору, виклавши пункти 1.1, 1.1.1.,

1.1.2. Договору у наступній редакції та доповнити Договір пунктом 1.1.3.:

1.1. Кредитор надав Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 41 000 доларів США, а Позичальник, прийняв та належним чином використав ці грошові кошти на цілі зазначені в Договорі, Позичальник також зобовязується повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в наступному порядку:

1.1.1. з 10.10.2009 року та до 03.11.2009 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі:

- процентна ставка - 7,12 % річних;

- підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі 38,85 % річних;

1.1.3. з 04.11.2009 року та до 09.10.2010 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі:

- процентна ставка - 12, 95 % річних;

- підвищена процентна ставка (за користування-коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 38, 85 % річних.

04 листопада 2009 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 року (а.с.25-33) про наступне:

1.1.1. з 04.11.2009 року та до 09.10.2010 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі:

-процентна ставка - 7,12 % річних;

-підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 15,12 % річних;

1.1.3. а починаючи з 10.10.2015 року включно, Позичальник зобовязується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі

- процентна ставка - 12, 95 % річних;

-підвищена процентна ставка (за користування коштами понад встановлений строк/терміни погашення) у розмірі - 20, 95 % річних.

Проте ОСОБА_3 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема з 10 листопада 2013 року, припинив погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-9)

30.09.2014 року та 13.01.2015 року ПАТ «Універсал Банк» направлялися на адресу відповідача ОСОБА_3 вимоги про сплату заборгованості, однак такі останнім залишено без реагування (а.с.46, 47, 48).

Встановлено й те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 червня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2017 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсною угоди - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно роз'яснень, даних в п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_3 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 26.03.2010 року, то, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору (п. 10.3 кредитного договору) позикодавець вправі вимагати в позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором, в тому числі пені за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день простроченого платежу за весь час прострочення (п. 9.1. кредитного договору).

Станом на 22.12.2014 року заборгованість за кредитним договором № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 р. становить 44 741,07 дол. США, в тому числі 262, 37 дол. США простроченої заборгованості по сумі кредиту, 37 174, 57 дол. США суми дострокового стягнення кредиту, 7 267,01 дол. США відсотків та 37,12 дол. США пені (а.с.6-9).

А відтак, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, підставно прийшов до висновку про задоволення вимог банку саме у цій частині частково та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11-1/690к-07 від 27.09.2007 року у розмірі 44 741 доларів США 07 центів.

Крім того, 27.09.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони було укладено договір поруки, на підставі якого поручитель, яким виступив ОСОБА_4, поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 11-1/690к-07 від 27.09.2007 р. (а.с.34).

Пунктом 1 даного договору поруки визначено зміст забезпечення порукою зобовязання, його розмір, термін та порядок виконання, зокрема сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12, 45 % річних.

Згідно п. 3 договору поруки відповідальність Поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої зобовязання за Кредитним договором.

Згідно п. 11.1 кредитного договору для розрахунку сум процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів повязаний з виконанням умов даного договору, сторони приймають за кредитний рік фактичну кількість днів в календарному році; календарний місяць - фактичну кількість днів в календарному році; календарний період - фактичну кількість днів в такому періоді. Тобто, нарахування процентів здійснювалося за методом «факт/факт». Відповідно до п. 11 договору поруки всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться в письмовій формі шляхом укладання додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками Сторін.

Судом встановлено, що 10.10.2009 року від 04.11.2009 року до кредитного договору № 11-1/690 к-07 від 27.09.2007 року було укладено дві додаткові угоди б/н від 10.10.2009 року та від 04.11.2009 року, якими було внесено зміни в порядок нарахування процентів, що здійснюється щоденно а методом нарахування процентів «30/360» (п. 2.7 додаткової угоди б/н від 04.11.2009 року) та збільшено процентну ставку до 12, 95 % річних (п1.1.3. додаткових угод).

Тобто, за рахунок зміни порядку нарахування відсотків відбулось підвищення відсотків та збільшення обсягу відповідальності поручителя.

При цьому, поручителя ОСОБА_4 не було повідомлено про такі зміни у порядку нарахування процентів та збільшення процентної ставки, і відповідні зміни до договору поруки у зв'язку із змінами до кредитного договору не вносилися, що також підтверджується поясненнями представника відповідача ОСОБА_4

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

За наведенного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що порука припинилася 10.10.2009 року, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-100цс12, від 10 жовтня 2012 року у справі №6-112цс12, від 25 вересня 2013 року у справі №6-97цс13, від 21 січня 2015 року у справі №6-36335св14.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4 та про задоволення зустрічного позову про визнання поруки припиненою.

Тому, зясувавши дійсні обставини справи, та вірно визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача за первісним позовом ПАТ «Універсал Банк», позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом та необхідності їх захисту в обраний ними спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» та задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Отже, суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 06 березня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6