Ухвала

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 127/15802/15-ц

провадження № 61-42894св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Мега Банк», ОСОБА_3 ,

третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у складі судді Вохмінової О. С. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Медяного В. М., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк»; банк), ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання договору недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 05 вересня 2008 року між нею та банком укладений іпотечний договір на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 05 вересня 2008 року, згідно з умовами якого вона отримала кредит у розмірі 21 900 доларів США строком до 04 вересня 2018 року.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 2008 року, та в якій вона проживала з дочкою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 травня 2015 року під час примусового виконання рішення суду про виселення її та неповнолітньої дочки з квартири, яка є предметом іпотеки, без надання іншого житла, вона дізналась про те, що 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, право користування якою з народження мала дочка, без попереднього дозволу органу опіки та піклування з порушенням вимог законодавства, що захищають майнові права неповнолітніх.

У зв`язку з наведеним просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 26 січня 2015 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суди зробили висновки про те, що оспорений договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення цього правочину мала право користування житлом, яке було постійним і єдиним місцем її проживання, у зв`язку з чим для укладення спірного договору необхідна була згода органу опіки та піклування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При передачі справи на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що суди не врахували того, що договір купівлі-продажу квартири відбувався на підставі іпотечного договору, який на момент вчинення правочину був чинним, не надали належної правової оцінки тому факту, що саме ОСОБА_1 , будучи ознайомленою з умовами кредитного та іпотечного договорів, усвідомлюючи наслідки неповернення кредиту, свідомо порушила права неповнолітньої дитини, приховавши факт її реєстрації у квартирі, надала завідомо підроблений документ і передала в іпотеку квартиру без дозволу органу опіки та піклування.

Суди, визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири, не встановили, чи могла неповнолітня ОСОБА_2 на час укладення банком договору купівлі-продажу квартири проживати у будь-якому іншому місці та не перевірили місце проживання та реєстрації позивача з дочкою.

Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що суди, визнавши недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 , не звернули уваги на те, що позов пред`явлено особою, яка не була стороною цього договору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди виходили з того, що на момент укладення оспореного правочину позивач і її дочка не були зареєстровані та проживали у квартирі, переданій в іпотеку.

Крім того, суди відхилили аргументи ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що оспорений договір купівлі-продажу укладено на підставі іпотечного застереження, передбаченого пунктом 5.2.1. іпотечного договору, згідно з умовами якого вона погодилась, підписавши 05 вересня 2008 року такий іпотечний договір.

До суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Заявник вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю порушення прав неповнолітньої дитини з огляду на неналежне врахування обставин справи № 127/4208/14-ц за позовом ПАТ «Мега Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про виселення. Ця справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Суд у зазначеному рішенні вказав, що неповнолітній ОСОБА_2 належить право користування спірною квартирою, чого не було враховано судами при розгляду даної справи.

Крім того, оскаржені судові рішення суперечать правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-396цс15, згідно з якою відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Суди встановили, що 05 вересня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 21 900 доларів США строком до 04 вересня 2018 року.

Того ж дня, 05 вересня 2008 року, на забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ними укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 5.2.1. іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: іпотекодержатель має право при зверненні на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 15 квітня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 177 057 грн 63 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважала незаконним укладення вищевказаного договору купівлі-продажу з огляду на порушення прав її неповнолітньої дитини та неврахування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що стало підставою для подання даного позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передано справу № 464/8589/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «ФК «Омега», ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз змісту судових рішень у справі № 464/8589/15-ц свідчить про те, що предметом розгляду у цій справі є застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 464/8589/15-ц передана на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 127/15802/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пункту 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 127/15802/15-цза позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , до публічного акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 464/8589/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Журавель

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В Краснощоков

М. М. Русинчук