Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 337/3732/16-ц

провадження № 61-11053св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура Максим Григорович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2017 року у складі судді Сидорової М. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус Запорізького МНО) Гура М. Г., про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що починаючи з березня 1995 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_8, з яким 20 лютого 1998 року був укладений шлюб. 31 серпня 2005 року за спільні кошти подружжя придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на ОСОБА_8 У цій квартирі зроблений ремонт, після чого подружжя в ній тривалий час мешкало. Крім того, за час шлюбу на ім'я ОСОБА_8 відкритий депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», на якому перебувають грошові кошти у сумі 5 000,00 грн, які спільно накопичені разом із ОСОБА_8

Вважає, що набуте за час шлюбу з ОСОБА_8 майно, а саме: спірна квартира та грошовий вклад є спільною сумісною власністю подружжя, її частка та частка ОСОБА_8 у цьому майні є рівними, тобто становлять по 1/2 частини кожному. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, у зв'язку з чим відкрилась спадщина. Проте 28 жовтня 2015 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Гурою М. Г., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1795, відповідно до змісту якого спірну квартиру спадкодавець заповідав своєму онуку - ОСОБА_5 Також зазначає, що за законом спадкування спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є: вона, як дружина померлого, ОСОБА_6 - син померлого та ОСОБА_5 - онук ОСОБА_8 за правом представлення, оскільки донька спадкодавця та мати ОСОБА_5 - ОСОБА_9 померла у 1999 році. У порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, як спадкоємиці першої черги, їй належить 1/6 частини спірної квартири та 1/6 частини грошових коштів, які перебувають на депозитному рахунку.

Посилаючись на викладене позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири, як на частку в спільній сумісній власності, та на 1/6 частини спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8; визнати за нею право власності на частину грошового вкладу разом із відсотками та компенсаціями, що перебуває на депозитному рахунку, відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_8, а саме: на 1/2 частини грошового вкладу як частку спільної сумісної власності подружжя, на 1/6 частини грошового вкладу в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8; визначити за померлим ОСОБА_8 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а саме: спірної квартири та грошового вкладу; стягнути з відповідачів судові витрати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зменшення розміру обов'язкової частки відповідача у спадщині.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 жовтня 2015 року його дід ОСОБА_8 склав заповіт, за яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповідав йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. 05 вересня 2016 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 05 вересня 2016 року йому було відмовлено у прийнятті спадщини за заповітом на все майно, зазначене у заповіті, без урахування обов'язкової частки відповідача та без видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Вважав, що квартира зазначена в заповіті, належить спадкодавцю на праві особистої власності, тому не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана померлим 31 серпня 2005 року за особисті кошти, які були ним отримані в цей же день, а саме: 31 серпня 2005 року від продажу власної квартири АДРЕСА_2, яка належала йому на праві особистої власності до укладання шлюбу зі ОСОБА_4

Крім того, вважає, що розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_4, яка є непрацездатною вдовою, повинна бути зменшена з урахуванням набуття нею права особистої приватної власності на все рухоме майно подружжя (речі звичайної домашньої обстановки та вжитку), а також у зв'язку з неприязними стосунками між нею та спадкодавцем на момент смерті останнього.

З урахуванням викладеного, позивач просив зменшити обов'язкову частку ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 до 1/12 частини та визнати за ним право власності на 11/12 частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути зі ОСОБА_4 на його користь судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, як частку спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_8 відповідно до договору від 05 травня 2015 року № SAMDNWFD201 із залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_8 у розмірі 5 000,00 грн, як частку спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частини грошового внеску з усіма процентами та компенсаціями, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_8 відповідно до договору від 05 травня 2015 року № SAMDNWFD201 із залишком вкладу на момент смерті ОСОБА_8 у розмірі 5 000,00 грн, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка за заповітом належить онуку спадкодавця - ОСОБА_5, проте дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_4 має право на обов'язкову частку у спадщині за законом, як на частку в спільному сумісному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року у частині відмови ОСОБА_4 у позові щодо визнання за нею права власності на 1/12 частини квартири та в частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.

За ОСОБА_4 визнано право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, як на обов'язкову частку у спадщині, яка залишилась після смерті ОСОБА_8, відмовлено у стягненні зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судового збору та витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що всі обставини справи, а також розмір часток у спадкуванні встановлені правильно, оскільки спадкоємцями за законом першої черги у цій справі є три особи, тобто розмір часток, які б належали кожному зі спадкоємців за законом становить 1/3 частини спадкового майна, а тому розмір обов'язкової частки ОСОБА_4 становить половину від 1/3 частини спадкового майна, а саме: 1/12 частини спірної квартири.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

25 січня 2018 року ОСОБА_5 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову щодо визнання за ним права власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, крім того відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4 щодо визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_8 та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини квартири як на частку у спільному сумісному майні подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що апеляційним судом не проведений аналіз його тверджень, які були надані в апеляційній скарзі щодо обов'язкової частки відповідача у спадщині та не зазначено жодних законних підстав і мотивів для прийняття у цій справі оскаржуваного рішення.

Станом на час розгляду зазначеної справи у Верховному Суді від учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду - без змін.

Судом установлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Хортицького району м. Запоріжжя від 20 лютого 1998 року № 56.

Згідно з договором купівлі-продажу від 31 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Тарасовою А. П., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 2698, ОСОБА_8 отримав кошти у сумі 105 000,00 грн за відчуження однокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 35,13 кв. м, житловою - 17,2 кв. м, яка належала йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів від 23 червня 1993 року, відповідно до розпорядження від 23 червня 1993 року № 2513-П.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького МНО Тарасовою А. П., зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за № 2700, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4, ОСОБА_8 сплатив ОСОБА_11 кошти у сумі 92 500,00 грн та зареєстрував на власне ім'я однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,76 кв. м, житловою - 14,6 кв. м.

Відповідно до поданої ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького МНО Тарасової А.П. заяви від 31 серпня 2005 року, зареєстрованої у реєстрі нотаріальних дій за № 2694, заявниця не заперечує проти оформлення договору купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_8 однокімнатної квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах на його власний розсуд. Зі змістом статей 60, 65 СК України вона ознайомлена, її права їй роз'яснені.

Як вбачається з розписки від 19 липня 2005 року, підписаної спільно ОСОБА_4 та ОСОБА_11, що ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_11 отримав аванс у розмірі 9 500,00 доларів США, у рахунок подальшого придбання разом із ОСОБА_8 квартири, залишок вартості якої ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 зобов'язалися сплатити під час нотаріальних дій, пов'язаних із оформленням угоди.

Як зазначено в довідці міського комунального підприємства «Основаніє» від 22 березня 2016 року № 782, що з 13 жовтня 2005 року у спірній квартирі ніхто, крім ОСОБА_8 зареєстрований не був.

Крім того, 05 травня 2015 року між ОСОБА_8 та ПАТ КБ «ПриватБанк»укладений договір № SAMDNWFD201 «Стандарт на 12 місяців», відповідно до якого ОСОБА_8 вніс на депозитний рахунок НОМЕР_4 кошти у сумі 5 000,00 грн із зарахуванням процентів із вкладу на рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_3

Згідно з наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» довідкою від 10 листопада 2016 року № Q7C7-2GL8-SH0R-ORD1 станом на день надання інформації залишок коштів на банківських рахунках ОСОБА_8 склав: НОМЕР_4 - 5 000,00 грн, № НОМЕР_5 - 746,67 грн., НОМЕР_6 - 34,16 грн.

Також установлено, що ОСОБА_4 є пенсіонеркою за віком (посвідчення від 26 липня 2004 року серія НОМЕР_7), від 23 березня 2004 року довічно перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя.

Крім того, згідно з відомостями із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України щодо сум виплачених доходів, ОСОБА_4 у період із 1998 року по 1 півріччя 2005 року отримувала дохід за основним місцем роботи у вигляді заробітної плати, інших доходів не мала.

Відповідно до наданої Пенсійним фондом України інформації ОСОБА_8 у періоди: з 1997 року по 31 січня 2001року; з 07 жовтня 2003 року по травень 2008 року; із січня по травень 2010 року - перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Дніпроенергосталь» та отримував дохід у вигляді заробітної плати.

28 жовтня 2015 року ОСОБА_8 складений заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Гурою М. Г., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1795, зі змісту якого вбачається, що на випадок своєї смерті належну йому на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, він заповідав ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8 від 18 лютого 2016 року, у зв'язку з чим відкрилась спадщина на належну спадкодавцю на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 та грошовий вклад у банку.

05 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО Гури М. Г. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8

31 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького МНО Гури М. Г. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8, а також із заявою про видачу свідоцтва про право власності на належну їй частку у спірній квартирі.

27 квітня 2016 року ОСОБА_6, спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО Гури М. Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті свого батька - ОСОБА_8 на користь онука спадкодавця - ОСОБА_5

Згідно з постановою приватного нотаріуса Запорізького МНО Гури М. Г. від 05 вересня 2016 року № 411/02-31 ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно вказане в заповіті, без урахування обов'язкової частки, яка належить спадкоємцю за законом відповідно до статті 1241 ЦК України та без видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Запорізького МНО Гури М. Г. від 06 вересня 2016 року № 413/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, оскільки інша сторона спадкової справи, а саме: ОСОБА_5 буде вирішувати спір у судовому порядку.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісно власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, як зазначається у частині другій статті 61 СК України.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статей 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Умовами частини першої статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі понад 7 років, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, та за рахунок накопичених коштів і продажу нерухомого майна ОСОБА_8 придбали квартиру АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, квартира, належить подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана ними в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, а тому предметом спадкування після смерті ОСОБА_8 є 1/2 частини квартири, оскільки інша 1/2 частини є власністю ОСОБА_4 у спільному сумісному майні подружжя.

Твердження ОСОБА_5, що спірна квартира, хоча і придбана ОСОБА_8 у період зареєстрованого шлюбу зі ОСОБА_4, однак фактично є особистою приватною власністю ОСОБА_8, є безпідставним, оскільки не підтверджується будь-якими заявами та/або зауваженнями спадкодавця на момент нотаріального укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, а навпаки спростовується матеріалами справи, які містять докази спільного та узгодженого придбання спірного майна.

Також правильно визначена частка грошового вкладу, оскільки, вирішуючи питання щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, суд попередньої інстанції врахував, що відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України ОСОБА_4, як непрацездатна вдова спадкодавця, яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу в установлений законом строк, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого померлого чоловіка, і таке її право не оспорюється спадкоємцем за заповітом.

Посилання ОСОБА_5 на неприязні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, у зв'язку з чим розмір обов'язкової частки повинен бути зменшений до 1/12 частини спірної квартири, а також з урахуванням набуття ОСОБА_4 права власності на все інше рухоме майно, зокрема, речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини не є підставою для зміни обов'язкової частки у спадщині.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2017 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний