Дата документу 03.10.2019 Справа № 321/367/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 321/367/19Головуючий у 1-й інстанції Машкіна Н.В.
Пр. № 22-ц/807/2674/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року станом на 31.01.2019 року у розмірі 123457,84 грн., яка складається з: 7556,12 грн. заборгованості за кредитом, 115792,88 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом з 03.12.2007 року по 30.05.2018 року, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1921,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Машкіну Н.В. (а.с.27).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 30) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року (а.с. 86-89) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 107-113) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 116).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 117).

Відповідач подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 121-123).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Поляковим О.З. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.124-125).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.126).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом, з них: 11 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

У період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 129).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Подліяновою Г.С. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с.130-131).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України та виходив із пропуску Банком строку позовної давності для звернення із вищезазначеним позовом до суду першої інстанції, оскільки на момент подачі позову дія картки закінчилась більше трьох років та відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 89 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 03.12.2007 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви ОСОБА_1 від 03.12.2007 року (а.с.8), Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 30 днів пільгового періоду» з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом карти, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, комісії, штрафів тощо (копія а.с. 9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-22), з якими відповідач погодилась.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 (Статут а.с.21 зворот).

Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року лише частково станом на 31.01.2019 року у розмірі 123457,84 грн., яка складається з: 7556,12 грн. заборгованості за кредитом, 115792,88 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом з 03.12.2007 року по 30.05.2018 року (а.с.3-3 зворот), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Оскільки, Банк зазначав, що взагалі заборгованість відповідача за вищезазначеним договором станом на 31.01.2019 року є значно більшою у розмірі 223457,84 грн. та складається з: 7556,12 грн. заборгованості за кредитом, 211624,08 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4277,64 грн. заборгованості за пенею та комісією (зміст позову а.с.3).

Встановлено, що станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції строк дії кредитного договору сторін закінчився лише 07/17, що відповідає строку дії картки (а.с. 83), на що суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до суду поштою (а.с.26 зворот) у березні 2019 року.

Відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляла про застосування строку позовної давності в якості відмови у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі (а.с.78).

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що відповідач самостійно добровільно не здійснювала погашення заборгованості протягом останніх років (а.с.6), мали місце лише автоматичні списання Банку коштів з інших карток відповідача, які не переривають позовну давністю.

Проте, встановлено, що при вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи апеляційним судом, враховуючи остаточний строк для повернення тіла кредиту відповідачем на користь Банку настав лише 31.07.2017 року, а Банком подано позов до суду у березні 2019 року, то позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача тіла кредиту станом на день закінчення строку дії договору 31.07.2017 року у сумі 7556,12 грн. (сальдо поточної заборгованості за тілом кредиту 7262,47 грн. + сальдо простроченої заборгованості за тілом кредиту 293,65 грн. а.с.6 зворот) заявлені в межах загального (трирічного) строку позовної давності для стягнення суми основного боргу, а тому підлягають задоволенню у цій справі у повному обсязі.

Встановлено, що 05.09.2014 року списання коштів з кредитної картки відповідача у сумі тіла кредиту 7960,27 грн. відбулось через Інтернет (розрахунок а.с.6, детальна виписка Банку по рахунку відповідача а.с. 61).

Відповідач у суді у цій справі наполягала на тому, що вона цієї транзакції не проводила і нікого на це не уповноважувала.

Банк не несе відповідальності за грошові перекази через Інтернет (постанова ВС у справі № 522/22780/15-ц від 10.07.2019 року).

Наявність самого по собі кримінального провадження № 0000458 від 04.09.2014 року за заявою відповідача ОСОБА_1 за ст. 190 ч. 1 КПК України (а.с.37) у цій справі нічого не підтверджує і не спростовує.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності у неї перед Банком за вищезазначеним договором заборгованості за тілом кредиту у сумі 7556,12 грн. станом на 31.07.2017 року.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, сторонами апеляційному суду не надані.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Разом із тим, безпідставним є нарахування Банком будь-яких процентів за позовними вимогами), комісії і пені (за змістом позову) у цій справі відповідачу за вищезазначеним договором станом на 31.01.2019 року після закінчення строку дії договору 31.07.2017 року, тобто за період з 31.07.2017 року по 31.01.2019 року, тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні цих позовних вимог Банку до відповідача у цій справі за їх безпідставністю, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Позовних вимог про стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України Банк до відповідача у цій справі не заявляв.

Встановлено, що Банк у цій справі заявляв про наявність у відповідача заборгованості по процентам за період з 03.12.2007 року по 30.05.2019 року (позов Банку а.с. 3).

Однак, апеляційним судом встановлено, що відповідач станом на подачу вищезазначеного позову Банком до суду першої інстанції у цій справі фактично не мала заборгованості по процентам за період з 03.12.2007 року по 31.03.2013 року (строку дії первісної кредитної картки).

Щодо стягнення заборгованості у вигляді процентів, нарахованих Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним договором за період після закінчення строку дії первісної кредитної картки - 31.03.2013 року і по 31.07.2017 року, то у задоволенні цих позовних вимог суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за їх необґрунтованістю та недоведеністю, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі ЄУН 342/180/17 пр. № 14-131 цс19.

Оскільки, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 підписувала довідку про умови кредитування лише 03.12.2017 року при видачі первісної кредитної картки строком до 31.03.2013 року. У подальшому Умови та правила кредитування Банком змінювались.

Матеріали цієї справи не містять належних допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 погоджувалась із новими умовами кредитування, підписувала останні тощо.

Наявність самої по собі лише анкети-заяви відповідача від 03.12.2007 року без зазначення ставки процентів, а також без довідки про умови кредитування з підписом відповідача за період після 31.03.2013 року по 31.07.2017 року, Умов та правил надання банківських послуг, що також не підписані відповідачем, не свідчить про наявність у Банку права нараховувати відповідачу вищезазначені проценти у вказаний період.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року станом на 31.01.2019 року у розмірі 7556,12 грн., яка складається із: 7556,12 грн. - заборгованості за кредитом, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 294,19 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1921,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2881,50 грн. (а.с. 54) = 4802,50 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку 7556,12 грн./сума заявлених позовних вимог Банку 123349,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2007 року станом на 31.01.2019 року у розмірі 7556,12 грн., яка складається із: 7556,12 грн. - заборгованості за кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 294,19 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Поляков О.З.