ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4608/18 Номер провадження 22-ц/814/435/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,представника відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи Вавренюк І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Турченко Т.В., повний текст рішення складено 23.11.2018 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, зобов'язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

14.08.2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи позов тим, що в період з червня 2006 року по січень 2017 року вона проживала з відповідачем разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання народився їх син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з травня 2018 року між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання спільної дитини. Просила суд визначити місце проживання дитини з матір'ю.

21.09.2018 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

20.11.2018 року позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1, з матір'ю ОСОБА_2 Зобов'язати відповідача не чинити перешкод у поверненні ОСОБА_7 до своєї матері ОСОБА_2 Зобов'язати ОСОБА_3 передати їй малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, його матері ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у поверненні ОСОБА_7 до матері ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_3 передати малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_2.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_3, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов. Вважає, що суд не обґрунтував підстав прийняття рішення про задоволення первісного позову, а за висновком органу опіки та піклування визначено, що дитині доцільно проживати з батьком. При цьому, суд залишив поза увагою те, що з 26.09.2017 року їх дитина за власним бажанням та згодою матері проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_3.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 та без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Вважає, що будь-яких обставин, які б виключали можливість проживання дитини разом з матір'ю, не існує.

Показами свідків підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 насильства в сім'ї; встановлено, що він схильний до агресії, в тому числі по відношенню до сина, що ним не спростовано.

Висновок органу опіки і піклування про доцільність проживання сина з батьком не містить жодних обґрунтувань.

Вважає, що оскільки батько нав'язує синові негативне ставлення до матері, син перебуває під впливом батька та боятиметься висловити дійсне бажання проживати з матір'ю.

Психолог ОСОБА_8 діє виключно в інтересах та на замовлення ОСОБА_3, а її висновок суперечить нормам моралі та закону, оскільки проведено без згоди та участі матері, а висновки містять рекомендації щодо обмеження контакту з матір'ю, що суперечить національному законодавству та міжнародним правовим актам.

Вказує,що у сина є старша сестра, з якою в сина склалися теплі відносини, яка навчається в тій же школі та має змогу забирати брата додому, тоді як батько працює до 18:00, а син чекає його у школі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_9, третьої особи Вавренюк І.І., дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період з червня 2006 року по січень 2017 року проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Київським районним у місті Полтаві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області серії НОМЕР_1, актовий запис № 82 ( а.с. 6).

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_7 з вересня 2017 року проживає разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 42).

Батьки малолітнього не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Мати дитини ОСОБА_2 не згодна з тим, щоб син проживав разом з батьком. Добровільно передати малолітню дитину матері батько відмовляється.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має у приватній власності двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.05.2002 року, та разом з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за вищевказаною адресою, на підтвердження чого надано довідку ЖЕО № 2 та витяг з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 59-62).

Позивачка працює у салоні краси «Шалена краса у квадраті» на посаді адміністратора, графік роботи з 08:30 до 17:30, п'ять днів на тиждень, субота та неділя вихідні. Її заробітна плата за період з січня по липень 2018 р. становить 26296,00 грн., що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_11

За місцем роботи та проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно. Згідно наданої медичної документації на обліку в Полтавському обласному психоневрологічному відділенні не перебуває, на час огляду ознак психічних розладів у неї не виявлено (а.с. 9, 10, 65-67).

Позивачка ОСОБА_2 має також дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка навчається в 11-Б класі Полтавської гімназії № 13 та характеризується за місцем навчання позитивно. У характеристиці зазначено, що мати цікавиться навчанням дитини і відповідально ставиться до її виховання в сім'ї, регулярно відвідує школу (а.с. 64).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 надано копії товарних чеків, датованих 2018 роком, на підтвердження того, що вона купувала сину дитячі іграшки, шкільний одяг, канцелярське приладдя, інші речі, а також сплачувала за його обслуговування в перукарні (а.с. 68-70). Крім цього, нею надано копії платіжних доручень про сплату коштів за оплату перебування сина у дитячому садочку ДНЗ № 55 за 2015-2016 р.р. (а.с. 72-73).

Місцевим судом також було встановлено, що ОСОБА_3 з 15.05.2017 року працює у ТОВ «Українська зерно торгова компанія» на посаді логіста. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Його заробітна плата за період з 01.08.2017 року по 31.08.2018 року становить 147732,84 грн. (а.с. 38-41).

До зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 надав копії фіскальних чеків від 01.05.2018 р., 03.06.2018 р., 30.08.2018 р. на підтвердження того, що ним для сина ОСОБА_7 придбавалися меблі, постільна білизна та канцелярські товари (а.с. 43-45).

Також ним надані довідки про те, що у період з 18.06.2018 року по 27.06.2018 р.; з 02.07.2018 р. по 10.07.2018 р. та з 13.08.2018 р. по 22.08.2018 р. малолітній ОСОБА_7 перебував у літньому таборі «Інтернешнл Хаус». Оплата за табір склала 1424 грн., 1246 грн. та 1424 грн. відповідно (а.с. 48-50).

Крім цього, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було сплачено 2010 грн. за платіжним дорученням від 15.09.2017 року, 3015 грн. за платіжним дорученням від 09.08.2017 року, а 06.12.2018 року на користь ФОП ОСОБА_12 сплачено 178 грн. за навчання малолітнього ОСОБА_7 (а.с. 51-53).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради В.Лифар від 11.09.2018 року, членами комісії у складі завідувача сектору з питань усиновлення, опіки та піклування Вавернюк І.І. та головного спеціалісту Рой Ю.А. проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3, та встановлено, що за цією адресою зареєстрований та проживає батько ОСОБА_3 та фактично проживає син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Умови проживання добрі. В кімнаті зроблений сучасний ремонт. Є необхідні меблі та побутова техніка. Санітарно-гігієнічний стан відповідає нормам. Для дитини є окрема кімната, ліжко для сну, відпочинку, письмовий стіл для занять, шафа для одягу (а.с. 55).

Згідно характеристик, які наявні в матеріалах справи, малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в 2-Д класі Полтавської гімназії № 13 з 01.09.2017 року. За місцем навчання характеризується позитивно. На момент вступу до школи проживав з матір'ю. Зараз дитина проживає з батьком, який приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини; цікавиться його успіхами та проблемами у навчанні. Звертався до шкільного психолога з приводу емоційного стану дитини (емоційний стан дитини задовільний). Мати зверталася до класного керівника з проханням посприяти більшому спілкуванню її з дитиною та зверталася до психолога шкоди з питань емоційного стану дитини. Мати цікавиться успіхами дитини у навчанні та станом здоров'я дитини. Приходить до гімназії, щоб поспілкуватися з сином (а.с. 54, 63).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 25.09.2018 р. за № 231 затверджено висновок комітету як органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, з батьком ОСОБА_3 Висновок зроблений на підставі ст.ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, наданих до позовної заяви ОСОБА_2 документів, інших відомостей, які мають відношення до справи та з врахуванням бажання дитини проживати разом з батьком (а.с. 75-76).

03.10.2018 р. ОСОБА_2 письмово звернулася до голови Київської районної в місті Полтаві ради з проханням скасувати вказане рішення та повторно винести на розгляд питання місця проживання малолітнього ОСОБА_7 (а.с. 92).

Також ОСОБА_2 було надано в суді першої інстанції перелік речей (меблів, техніки та особистих речей (дитячих та дорослих)), які були перевезені ОСОБА_3 до квартири ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, після того, як вони розійшлися, а також інформацію щодо днів зустрічей дитини з матір'ю та сестрою за останні два місяці та фото світлини, на яких зображено ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_7 (а.с. 93-94, 100-112).

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 створені належні умови для проживання з нею малолітньої дитини; вона офіційно працює та має постійний заробіток, а також час для виховання та розвитку дитини.

Також судом було взято до уваги те, що гімназія, в якій навчається малолітній ОСОБА_7, розташована поруч з будинком позивачки.

Крім цього, місцевим судом при вирішенні справи було враховано покази свідків, які повідомили про те, що ОСОБА_3 має схильність до агресії по відношенню до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 та дочки позивачки ОСОБА_10, до яких неодноразово застосовував фізичну силу.

У зв'язку з чим суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 25.09.2018 року, в якому визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком.

Врахувавши вищевказані обставини та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров'я, суд з урахуванням інтересів малолітньої дитини, прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

У ст. 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Стаття 7 Сімейного кодексу України передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України».

Ухвалюючи рішення у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, яке відбулося 19.02.2019 року, була заслухана думка малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо його місця проживання. Дитина повідомила суду про те, що на даний час проживає та бажає в подальшому проживати з батьком ОСОБА_3, який ним опікується, займається, проводить час, водить на гуртки. Також малолітній ОСОБА_7 позитивно висловлювався про матір та сестру, проте виявив бажання проживати з батьком.

Думка дитини з'ясовувалася колегією суддів у присутності уповноваженого представника Органу опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради Вавренюк І.І. без участі батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що узгоджується з положеннями ст. 232 ЦПК України.

Зауважень та заперечень від представника Служби у справах дітей при з'ясуванні колегією суддів думки малолітньої дитини ОСОБА_7 не надходило.

Крім цього, апеляційним судом в ході розгляду справи 28.02.2019 р. було допитано в якості спеціаліста практичного психолога ОСОБА_16, яка працює в Полтавській гімназії № 13, де навчається малолітній ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_10

В ході допиту психолог ОСОБА_16 пояснила суду, що до неї звернулася ОСОБА_2 з проханням встановити емоційний стан сина ОСОБА_7, який проживає з батьком, що, на її думку, не є комфортним для дитини. Через деякий час до неї зателефонував батько малолітнього ОСОБА_7 з аналогічного питання. В ході спілкування з малолітнім ОСОБА_7 психолог встановила, що психоемоційний стан дитини ОСОБА_7 нормальний, проте йому потрібне повноцінне спілкування з матір'ю, незалежно від того, з ким з батьків він проживатиме.

Порушень у розвитку хлопця, схильності до агресії, депресивних станів, тривоги з його боку також нею не було встановлено. Психоемоційний стан дитини відповідає його віку. Відомостей про застосування тиску з боку батьків від дитини психологу не надходило. Малолітній ОСОБА_7 позитивно відгукувався про матір та сестру.

Також ОСОБА_16 пояснила суду, що ОСОБА_2 зазначала про те, що ОСОБА_3 застосовує насильство до неї та малолітнього ОСОБА_7 Проте зі спілкування з дитиною вона не помітила того, що батько застосовує до дитини психологічне або фізичне насильство, та що ОСОБА_7 погано з батьком.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція).

У справі, яка переглядається, встановлено, що малолітній ОСОБА_7 з вересня 2017 року, тобто півтора року, проживає з батьком, який постійно проявляє любов та турботу про сина, приймає участь у його вихованні, утриманні та навчанні. Створені ним умови для проживання дитини в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується відповідними актом обстеження умов проживання та висновком органу опіки та піклування.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, стан її здоров'я, прив'язаність до батька, його чітко висловлене бажання проживати разом з батьком, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком відповідає інтересам дитини.

При цьому, колегія суддів виходить передусім не з прав батьків на виховання малолітньої дитини, а з її інтересів, захищаючи права останньої, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей.

Покази свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, які пояснили в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_3 має схильність до агресії по відношенню до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_10, та неодноразово застосовував до них фізичну силу, які місцевий суд узяв до уваги при вирішенні даної справи, колегія суддів оцінює критично, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_2 ні в суді першої, ні в апеляційній інстанціях не було надано жодних письмових доказів, зокрема звернень до правоохоронних органів тощо, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 має схильність до агресії по відношенню до неї та її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_22, а також застосовує до них фізичну силу.

До адміністративної відповідальності щодо вчинення насильства в сім'ї ОСОБА_3 не притягувався.

Таким чином, належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про вищезазначені обставини, матеріали справи не містять.

Крім того, дитина з вересня 2017 року зі згоди матері проживає разом з батьком, що свідчить про те, що позивачка, передаючи дитину, не вбачала жодних загроз щодо застосування відносно сина фізичного насилля з боку батька.

Посилання ОСОБА_2 на те, що дитині буде краще проживати з нею, оскільки в нього гарні стосунки з сестрою, яка також навчається у гімназії, де і малолітній ОСОБА_7, не можуть бути підставою для визначення місця проживання дитини з матір'ю, яка не обмежена у своїх батьківських правах відносно дитини та має рівні права з батьком дитини на виховання та спілкування з сином.

Доводи позивачки про те, що батько нав'язує синові негативне ставлення до матері, його перебування під впливом батька та боязнь висловити дійсне бажання проживати з матір'ю, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються показами практикуючого психолога ОСОБА_16, яка була допитана в якості спеціаліста, а також поясненнями малолітнього ОСОБА_7, який виявив бажання проживати з батьком, проте не висловлювався негативно про матір. Як вказувалося вище, думка дитини була заслухана в присутності представника органу опіки та піклування, від якого не надійшло зауважень щодо його допиту.

Посилання ОСОБА_2 на те, що графік роботи ОСОБА_3, який працює до 18:00 год., не дозволяє забирати вчасно сина зі школи, тоді як це може робити сестра ОСОБА_10, з якою вони навчаються в одній і тій же гімназії, - до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки графік роботи як відповідача ОСОБА_3, так і позивачки ОСОБА_2, фактично однакові.

В свою чергу, можливість забирати малолітнього ОСОБА_7 сестрою ОСОБА_10 не є забезпеченням обов'язків батьків на виховання дитини.

Надані відповідачем за первісним, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 висновки практичного психолога ОСОБА_8 щодо емоційного стану малолітнього ОСОБА_7 до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки опитування дитини проводилося психологом без згоди матері.

Отже, висновки місцевого суду про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір'ю, не відповідають дійсним обставинам справи та інтересам самої дитини.

Колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про визначення місця проживання дитини з матір'ю суперечить принципу 6 Декларації прав дитини, з урахуванням того, що у даному випадку не йдеться власне про розлучення дитини з матір'ю, яка в жодному разі не обмежена у своїх батьківських правах відносно дитини та має рівні права з батьком дитини на виховання та спілкування з сином, формування його особистості, гармонічний розвиток його здібностей і талантів.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з батьком.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 1-4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І. Пилипчук