Провадження № 2/742/32/19
Єдиний унікальний № 733/2105/17
РІШЕННЯ
іменем України
20 лютого 2019 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Циганка М.О., за участю секретарів судових засідань Харченко Л.О., Чміль С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації та орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дитини,-
встановив:
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації та орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дитини. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2014 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, зареєстрований 03 вересня 2004 року Нежухівською сільською радою Стрийського району Львівської області. Від спільного подружнього життя мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення, відповідач поїхав проживати до іншої місцевості, а саме до м.Миколаїв, Львіської області, діти продовжили проживати з матір`ю за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить їй на праві власності. Оскільки, позивач працювала, дочка відвідувала школу, а дитячого садочка для сина в с.Нежухів не було, то позивач за домовленістю з відповідачем відвезла сина ОСОБА_5 батькам відповідача до м.Ічня, Чернігівської області. Коли синові виповнилося шість років та настав час йти до школи позивач повідомила батьків відповідача, що має намір забрати хлопчика до себе, щоб влаштувати його до школи. Проте, в травні 2017 року позивач не змогла забрати дитину з собою, бо її навіть до будинку не допустили, при цьому відповідач, який почав проживати з батьками, чітко повідомив, що категорично проти переїзду дитини. Оскільки,відповідач створює перешкоди в спілкуванні з сином та всіляко забороняє позивачу спілкуватися з дитиною, а позивач має всі належні умови проживання , навчання та розвитку дитини, при цьому з нею проживає їх старша дочка, тому позивач і звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею за адресою її місця проживання та стягнення з нього понесених судових витрат.
Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд визначити місце проживання дитини з нею та сестрою ОСОБА_6 , так як це відповідатиме інтересам дітей, також вказала, що під час спілкування по телефону її із сином, останній сказав, що хоче проживати з батьком, але вона мотивує це його малолітнім віком.
Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в позові в повному обсязі, мотивуючи тим, що їхній спільний син хоче проживати з ним, і Артур проти переїзду проживати до матері. Крім того, відповідач вказав, що має всі необхідні умови для виховання та проживання сина.
Представник третьої особи служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Котик О.С. в судовому засіданні вказала про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_7 із мамою та сестрою.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але згідно адресованої до суду письмової заяви, просив розгляд справи проводити без їх участі, та подав відповідний висновок, згідно якого рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол №16 від 26 грудня 2018 року), встановлено, що для проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні всі необхідні умови за місцем проживання його батька ОСОБА_2 .
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, пояснення ОСОБА_4 , дослідивши наявні у справі докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
При цьому, ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.
Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.
В положеннях закріплених у статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Крім того, ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.
Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю.
Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.
Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.
Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Однак Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Тому при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У зв`язку з цим відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.
Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Зокрема, судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2014 року у цивільній справі №456/455/14-ц (провадження №2/456/669/2014) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 03 вересня 2004 року у Нежухівській сільській раді Стрийського району Львівської області (а.с.9).
Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,37).
Малолітній Артур, зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).
Згідно копії Акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2017 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , задовільні умови проживання. Будинок електрифікований, газифікований, підведено водопостачання. У будинку зроблено ремонт. У кімнатах чисто, затишно, є необхідні меблі та побутова техніка. Для двох дітей відведено дві дитячі кімнати, які облаштовані необхідними меблями: є два дивани, два письмові столи, меблева стінка, комп`ютер. Для розвитку, виховання та навчання дітей створено усі необхідні умови. За даною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , власник будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 . С тосунки у сім`ї теплі, дружні (а.с.41).
Згідно довідки Нежухівської сільської ради від 20 лютого 2018 року за №227, ОСОБА_1 за час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.44).
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в жовтні 2013 року була звільнена з ТОВ « Леоні Ваерінг системс Уа ГмБХ» за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України; В листопада 2013 року прийнята на роботу в ДП «Фуршет Центр». Звільнена 28 січня 2014 року за власним бажанням. З 12 січня 2015 року працює монтером кабельного виробництва ТОВ « Леоні Ваерінг системс Уа ГмБХ» (а.с.42).
Крім того, у відповідності до копії довідки ТОВ « Леоні Ваерінг системс Уа ГмБХ» від 01 червня 2018 року за №406, ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві зарекомендувала себе з позитивної сторони. Відповідально ставиться до роботи. Уколективі користується повагою та авторитетом (а.с.104).
У відповідності до довідки Нежухівсської сільської ради від 21 лютого 2018 року за №232, встановлено, що дійсно на території сільської ради дошкільний заклад відсутній (а.с.45).
При цьому, встановлено, що ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_2 працює з 15 травня 2017 року. Перебуває на посаді складальника боєприпасів цеху складання та ремонту боєприпасів. За час роботи у частині зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.27,31-33).
Згідно Акту обстеження від 10 травня 2017 року, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . А також фактично проживає неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання в даній квартирі є задовільними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини. Зі слів громадян сусідів ОСОБА_4 проживав тимчасово за даною адресою з листопада 2013 року по березень 2014 року, та постійно з червня 2014 року. Він відвідує дитсадок «Антошка», завжди доглянутий та охайний (а.с.28).
Крім того, у відповідності до Акту обстеження умов проживання від 04 липня 2017 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_3 , складається з трьох кімнат. Одна кімната ОСОБА_4 . ОСОБА_10 повністю мебльована: кровать, шафа, стіл, тумбочка, комп`юторний стіл. У кімнаті є телевізор, комп`ютер, планшет. Умови проживання задовільні. Артур проживає за даною адресою більше трьох років, відвідує дошкільний навчальний заклад. Батько постійно приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини. Для виховання та розвитку дитини створені всі належні умови. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками (а.с.29).
При цьому, згідно характеристики з Дружбинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ічнянської районної ради Чернігівської області від 07 лютого 2018 року, ОСОБА_4 навчається у 1 класі. Зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Зібраний, має гарну пам`ять, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. Бере активну участь у житті класу. Ввічлиій, скромний, наполегливий, дисциплінований учень. У нього багато друзів. Тато приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться навчанням, допомагає йому досягти успіху. Приймає активну участь у житті класу (а.с.30).
У відповідності до Висновку органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації від 26 грудня 2018 року за №01-46/3369, вбачається, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол №16 від 26 грудня 2018 року), встановлено, що для проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні всі необхідні умови за місцем проживання його батька ОСОБА_2 (а.с.200). Зокрема, згідно Акту обстеження умов проживання від 19 грудня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_2 , проживають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дід, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , баба, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: Артур має окрему кімнату, яка мебльована, зокрема є кровать, шафа, стіл, тумбочка, комп`ютерний стіл, є комп`ютер, планшет. В кімнаті також є телевізор. Стосунки між членами родини доброзичливі, існує взаєрозуміння та взаємоповага. Всі члени сім`ї вважають, що ОСОБА_5 має проживати в їх родині, оскільки тривалий час проживав з батьком, а не з матір`ю (а.с.201).
За таких обставин, з висноків органів опіки та піклування за місцем проживання сторін, які зроблені за результатами обстеження житла, вбачається, що як за місцем проживання позивача так і за місцем проживання відповідача створені належні умови для проживання дитини та обоє батьків мають всі можливості сприяти розвитку, вихованню та утриманню сина.
Сторони мають постійні місця роботи, позитивно характеризуються як за місцем проживання так і за місцем роботи, мають достатній дохід для забезпечення дитини.
При цьму, ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що хоче проживати разом з батьком, переїздити до матері він не хоче.
Після пояснень дитини, представник служби у справах дітей Ічнянської районної державної адміністрації вказала, що під час всього спостереження за дитиною та в суді спостерігаються дуже тісні стосунки батька і дитини.
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу, а саме більше ніж трьох років, спільний син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає з батьком та його батьками за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, умови проживання хлопчика за даною адресою задовільні, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини; Артурнавчається в 2 класі Дружбинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Ічнянської районної ради Чернігівської області, має позитивну характеристику зі школи, та навчальні досягнення достатнього рівня, багато друзів та бере активну участь у житті класу; тобто дитина має усталені та позитивні умови проживання, та враховуючиставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного із них, вік дитини, а також «якнайкращі інтереси дитини», які і мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Також суд вважає за необхідне зазначити , що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.
Крім того, суд на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України вважає, що оскільки в позові відмовлено, судові витрати по справі необхідно покласти на позивача.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації та орган опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дитини відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Циганко