Справа № 459/1571/19
Провадження № 2/459/881/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Черник Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:Червоноградської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

06.06.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААН № 786835, в реєстрі за № 1-4235, видане 15.10.1998 державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Зайцем М.В. на ім`я ОСОБА_3 . Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , у встановлений законом строк відповідач, яка є його матір`ю, звернулась до Червоноградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а рідний брат, ОСОБА_6 , написав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача. На момент відкриття спадщини йому виповнилося 16 років. Спадкоємцями першої черги були: відповідач, він та його брат. Кожному із спадкоємців за законом в рівних частках належить спадкове майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку з відмовою ОСОБА_6 від своєї частки на користь відповідача йому залишилася 1/3 частка від вказаної квартири. 15.10.1998 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Зайцем М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААН № 786835 зареєстровано в реєстрі за № 1-4235 від 15.10.1998, ОСОБА_3 успадкувала частки майна в порядку відмови в її користь спадкоємців ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Від відповідача він дізнався про те, що у матеріалах спадкової справи № 250/97 є заява про відмову від прийняття спадщини на її користь. Зазначає, що жодних заяв про відмову у прийняті спадщини не підписував. Відповідач не надавала письмової згоди на його відмову від прийняття спадщини після померлого батька. Крім того, у спірному свідоцтві невірно зазначена та смерті його батька, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Враховуючи те, що йому належить 1/3 частка спірної квартири, як сину померлого спадкодавця, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу на всю квартиру, то нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії по видачі такого свідоцтва не дотримано положень вищевказаної інструкції та норм чинного на той час законодавства, а отже, таке свідоцтво слід визнати недійсним.

18.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

16.07.2019 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , яка зі слів відповідача є власником квартири АДРЕСА_1 .

07.08.2019 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися без поважних причин.

25.09.2019 року відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник позивача додатково пояснив, що на момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім та не приймав участі у поділі спадщини, заяву про відмову від спадщини не писав. Відповідач не давала згоди на відмову від спадщини позивача. На момент посвідчення свідоцтва у позивача не було паспорта, встановлення особи відбулося за неіснуючим паспортом. Нотаріус порушив інструкцію проведення нотаріальних дій. Зазначив, що невірну дату смерті спадкодавця можна вважати опискою. Про наявність у матеріалах спадкової справи заяви позивача про відмову від спадщини останній дізнався, коли ознайомився з нею.

Позивач пояснив, що про порушення свого права дізнався тоді, коли ОСОБА_3 вперше заявила вимогу про виселення.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом установлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.10.1998 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Зайцем М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААН № 786835, зареєстровано в реєстрі за № 1-4235, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 , в тому числі вона успадковує частки в порядку відмови в її користь спадкоємців ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із: приватизованої квартири АДРЕСА_1 .

20.07.2006 року ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 .

29.07.1997 року ОСОБА_3 звернулась до Червоноградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття прадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_6 . У заяві зазначає, що крім неї спадкоємцями є ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Згідно з копією заяви ОСОБА_6 адресованої до Червоноградської державної нотаріальної контори від 04.10.1997 року (вх.№567 від 24.10.1997 р.), останній зазначає, що він відмовляється від належної йому частки спадщини після смерті його ботька ОСОБА_6 на користь матері ОСОБА_3 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 адресованої до Червоноградської державної нотаріальної контори від 20.10.1997 року (вх.№568 від 24.10.1997 р.), останній зазначає, що він відмовляється від належної йому частки спадщини після смерті його ботька ОСОБА_6 на користь матері ОСОБА_3 . У заяві наявна відмітка про те, що особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3., встановлено по паспорту НОМЕР_4 , виданому 09.02.1998 року Червоноградським МВ УМВСУ.

Неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників (ч.1 ст.13 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до абз. 5, 7-9 п.31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року (в редакції від 27.05.1997) угоди від імені неповнолітніх віком від 15 до 18 років, а також від імені осіб, визнаних у судовому порядку обмежено дієздатними, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків, усиновителів або піклувальників (статті 13,15 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення.

Ураховуючи те, що відповідач не давала згоди на відмову позивача (її сина) від його частки у спадковому майні на користь матері у частині, що стосується квартири АДРЕСА_1 , якому на час подачі заяви про відмову від його частки у спадковому майні було 16 років, суд вважає доведеним, що видачею спірного свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААН № 786835, в реєстрі за № 1-4235 від 15.10.1998 року було порушено право позивача на 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про захист порушеного права позивача, судом ураховано таке.

Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 року. У протилежному випадку до правовідносин повинні застосовуватися норми ЦК (1963 року).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "особа дізналася " та "повинна була дізнатися", дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Суд вважає, що позивач, будучи обізнаним про свою відмову від права на спадщину, зокрема, в частині вищезазначеної квартири, досягнувши повноліття, мав можливість та обов`язок знати про стан своїх майнових прав та, відповідно, реалізувати своє право на звернення до суду з цим позовом у межах встановленого трирічного строку, а тому, звернувшись до суду 06.06.2019 року, пропустив трирічний строк позовної давності, який, на думку суду, розпочав свій перебіг 13.08.1999 року - дня, наступного за днем досягнення позивачем 18-річного віку й закінчився 13.08.2002 року. При цьому доказів поважності причин пропуску строку позовної давності суду не подано.

Отже, у задоволенні позову з підстави ненадання відповідачем згоди на відмову позивача від його 1/3 частки у праві на спадщину на користь матері у частині квартири АДРЕСА_1 необхідно відмовити у зв`язку із закінчення строку позовної давності.

Щодо видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом на решту 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , слід зазначити, що позивач міг претендувати лише на 1/3 частку у праві власності на цю квартиру, отже, вимога про визнання в цілому недійсним вказаного свідоцтва є безпідставною.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Посилання позивача як на підставу позову на те, що він не писав та не підписував заяву про відмову від його частки у спадковому майні є необгрунтованим, оскільки не підтверджене жодними доказами; із заявою про призначення почеркознавчої експертизи позивач не звертався, тому у задоволення позову з цієї підстави слід відмовити.

Неправильне зазначення дати смерті спадкодався у спірному свідоцтві про право на спадщину за законом суд вважає опискою, з чим погодилась і сторона позивача у судовому засіданні, тому підстав для судового втручання у цьому питанні немає необхідності.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Посилання сторони позивача у судовому засіданні 26.09.2019 року на те, що на момент посвідчення свідоцтва у позивача не було паспорта, встановлення особи відбулося за неіснуючим паспортом є зміною підстави позову, здійснене під час розгляду справи по суті, а тому ці обставини суд не бере до уваги.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 )

Третя особа: Червоноградська державна нотаріальна контора (вул. Шептицького, 12, м.Червоноград, Львівська обл.).

Повне рішення складено 07.10.2019 року.

Суддя: В. В. Грабовський