Справа № 645/6087/18
Провадження № 2/645/446/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2019 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :
головуючого судді Шарка О.П
секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особа - ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на відчуження частини нерухомого майна ,-

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особа - ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд надати їй дозвіл на відчуження у будь - який спосіб 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 41 «А», кв. 43, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2007 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської Державної нотаріальної контори - ОСОБА_6, в якій право користування має малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначила, що спірне житлове приміщення - двокімнатна квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по 1/3 частині кожній. За даною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю малолітньою донькою - ОСОБА_4 та третя особа - ОСОБА_5. Однак, фактично за даною адресою мешкає тільки позивач у справі, відповідач разом з дитиною мешкає окремо у чоловіка, третя особа останнім часом у квартирі не мешкає, також переїхавши проживати до чоловіка. Не зважаючи на те, що відповідач є рідною донькою ОСОБА_2, а третя особа онукою, між ними склались напружені стосунки, виникали сварки та непорозуміння. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2016 року, встановлено порядок користування квартирою - № 43 будинку № 41 «А» по вул. Танкопія в м. Харкові наступним чином: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 виділено в користування житлову кімнату, площею 16,8 кв.м. та балкон, ОСОБА_7 виділено у користування житлову кімнату, площею 13,7 кв.м., залишивши в загальному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та вбудовану шафу. Після визначення порядку користування житловим приміщенням, позивачем було відкрито особовий рахунок на виділене житлове приміщення. На теперішній час позивач вирішила продати сказане вище житлове приміщення, з метою уникнення подальших конфліктів із донькою та онукою та у звязку дуже важким матеріальним становищем. Звернувшись до опікунської ради із заявою про надання згоди на відчуження належної частини нерухомого майна, позивач отримала відповідь, якою їй було розяснено, що для надання дозволу органу опіки та піклування на укладення договору купівлі - продажу належної їй частини квартири, необхідно надати до Управління служб у справах дітей особисті документи дитини та згоду батьків на укладення договору купівлі - продажу частини квартири. Однак, у звязку з не приязними відносинами, що склались між позивачем та донькою, отримати таку згоду позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості. На думку позивача, оскільки малолітня ОСОБА_4 не є членом сімї власника житла у розуміння сімейного законодавства та не є особою, яка спільно проживає з позивачем ОСОБА_2 та веде із нею спільне господарство, реалізація частини майна власником не призведе до завуження прав малолітньої.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся заздалегідь та належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду повідомлявся заздалегідь та належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 121134 від 13.08.2003 року, та угоди про визначення ідеальних часток, спірне житлове приміщення двокімнатна квартира, розташована за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 41 «А», кв. 43, перебувала у спільній частковій власності: ОСОБА_3 належить 1/3 частина квартири, ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири та ОСОБА_9 належала 1/3 частина квартири.
Згідно договору дарування від 20.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_2 подарувала 1/3 частину спірного житлового приміщення ОСОБА_5
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2007 року, серії ВЕХ № 831756, виданого державним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_2 отримала у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: .м Харків ,вул. Танкопія, 41 «А», кв. 43
Таким чином,судом встановлено, що спірне житлове приміщення належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/3 частині кожній.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.09.2018 року, у спірному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2016 року (справа №645/1955/16, провадження 2/645/1512/16), позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою задоволені. Встановлено порядок користування квартирою № 43, будинку № 41 «А» по вул. Танкопія в м. Харкові, виділивши в користування ОСОБА_5, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 житлову кімнату, площею 16,8 кв.м. та балкон, залишивши в загальному користуванні: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та вбудовану шафу. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання відкрити особовий рахунок задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою № 43, будинку № 41 «А» по вул. Танкопія в м. Харкові, виділивши в користування ОСОБА_7 житлову кімнату, площею 13,7 кв.м., залишивши в загальному користуванні: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та вбудовану шафу.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач має намір відчужити свою 1/3 частки квартири.
Проте, відповідно до п.1.9 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.
Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представника своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Таким чином, можна зробити висновок, що законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Разом із тим, такого способу захисту як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством України не передбачено. В той час, як згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України передбачено інший, позасудовий порядок вирішення даного спору.
Окрім того, суд звертає увагу, що законодавство України не містить порядку надання органами опіки та піклування згоди на здійснення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, та переліку документів, за умови подання яких органами опіки та піклування надається така згода.
Пункт 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, визначає лише, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла.
Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами, які належать дитині, з обовязковим врахуванням потреб та інтересів дитини, зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (з дозволу органу опіки і піклування), а тому, законодавець саме батьків наділив такими правами щодо необхідності отримання дозволу органів опіки і піклування на укладення щодо майна, майнових прав які належать дитині, договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, тим самим посилюючи захист майнових прав дітей. В той час, як згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
Також, суд зазначає, що згідно із ч.1, 2 ст.355, ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Так, статтею 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.
Позивачем, не надано доказів на підтвердження її звернення до відповідача з відповідним повідомленням
Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України, ст.ст.11, 14, 15, 16, 242, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особа - ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на відчуження частини нерухомого майна відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Надруковано в нарадчій кімнаті.
Повнйи текст рішення виготовлено 25.02.2019 року
Головуючий-суддя: