ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/335/17
Провадження № 22-ц/4820/1241/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №684/335/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року (суддя Завадська О.П., повне судове рішення складено 01 березня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2017 року АТ «Акцент-Банк» (далі Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідач відповідно до укладеного договору б/н від 07 грудня 2011 року отримав кредит у розмірі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 письмовою заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на сайті http://a-bank.com.ua/page.php, складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 15 травня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 21164,99 грн, з яких: 9943,50 грн - тіло кредиту; 8137,44 грн - відсотки за користування кредитом; 1600 грн - пеня; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн - фіксована частина і 984,05 грн - процентна складова.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 грудня 2011 року, яка виникла станом на 15 травня 2017 року, на загальну суму 19680,94 грн, з яких: 9943,50 грн - тіло кредиту; 8137,44 грн - відсотки за користування кредитом; 1600 грн пеня та витрати по оплаті судового збору у сумі 1488 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати, застосувати строки позовної давності, в позові банку відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд неповно дослідив обставини справи. Кредит у зазначеному Банком розмірі він не отримував. Погашення в сумі 400 грн 17 вересня 2014 року не здійснював. Банк підробив розрахунок і відобразив цей платіж з метою поновлення строків позовної давності. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки доказами можуть бути лише фінансові та бухгалтерські документи. Судом не з`ясовано повноваження представника позивача ОСОБА_2 . Заперечує факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банк».

У засіданні апеляційного суду відповідач підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

На підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 07 грудня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» (тепер - АТ «Акцент-Банк») і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До заяви позивач додав витяг з Тарифів Банку Кредитка «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

За розрахунком Банку станом на 15 травня 2017 року за договором виникла заборгованість у розмірі 21164,99 грн, з яких: 9943,50 грн - тіло кредиту; 8137,44 грн - відсотки за користування кредитом; 1600 грн - пеня; штраф 500 грн - фіксована частина і 984,05 грн - процентна складова.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором кредиту: тіла, відсотків і пені через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань є обґрунтованими. Відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу (фіксованої та процентної складової) суд мотивував забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення.

Проте, з висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із заяви позичальника ОСОБА_1 від 07 грудня 2011 року вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, відсутні умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені та штрафу. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.

Витягом з Тарифів Банку та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів Банку, з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяг з Тарифів Банку і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що безпідставними є вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 984 грн 05 коп (процентна складова), оскільки відсутній такий обов`язок в анкеті-заяві від 07 грудня 2011 року, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 8137 грн 44 коп і пені за недотримання умов кредитного договору в сумі 1600 грн також ґрунтується на припущеннях, оскільки їх розмір та підстави стягнення не визначені умовами договору, укладеного між сторонами.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

У зв`язку з наведеним, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення відсотків, пені і штрафу.

Разом з тим, апеляційний суд не приймає аргументи відповідача про неотримання ним кредиту у Банку, оскільки вони не підтверджені доказами.

Отримання кредитної картки ОСОБА_1 не заперечував у засіданні апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що він користувався кредитними коштами по картці та періодично повертав отримані кошти. Останній платіж в погашення кредиту в сумі 400 грн здійснено 17 вересня 2014 року (виписка по рахунку (а.с.65-67).

Доказів того, що платіж в погашення кредиту здійснений не ним відповідач не надав.

Доводи апеляційної скарги про пропущення позовної давності не ґрунтуються на законі.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1 і ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що здійсненням 17 вересня 2014 року відповідачем платежу у сумі 400 грн в погашення кредиту, що свідчить про визнання ним боргу, був перерваний перебіг позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості не може бути належним доказом у справі не заслуговує на увагу, оскільки не спростований відповідачем.

Тому, заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

При визначенні суми тіла кредиту, яка підлягає стягненню, апеляційний суд вважає, що в рахунок погашення тіла кредиту необхідно зарахувати сплачені позичальником кошти в сумі 2688 грн 32 коп, які Банк зарахував в погашення відсотків, що підтверджується розрахунком позивача. Отже, стягненню підлягає тіло кредиту в сумі 7255 грн 18 коп (9943,50 грн - 2688 грн 32 коп).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту і судових витрат необхідно змінити та зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Банку суму заборгованості за кредитом (тіла кредиту) до 7255 грн 18 коп, а відповідно на підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України і витрат по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог до 548 грн 48 коп, а рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитом і пені скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року в частині стягнення тіла кредиту і судових витрат змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитом (тіла кредиту) до 7255 грн 18 коп (сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн 18 коп) та суму витрат по оплаті судового збору до 548 грн 48 коп (п`ятсот сорок вісім грн 48 коп).

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом і пені скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом і пені відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ Л.М. Грох

Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай