Провадження № 22-ц/802/235/19 Категорія: 71 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О. І., Киці С. І.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Національна поліція України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановлення факту безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи її тим, що відповідно до наказу ГУНП у Волинській області №1706 від 07.11.2017 року його було направлено на проходження стажування до ГУНП Донецької області терміном на 3 місяці з 20.11.2017 року.

Наказом ГУНП у Донецькій області №2171 від 21.11.2017 року «Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Волинській області» щодо нього організовано стажування на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, закріплено керівника стажування за місцем роботи.

Під час стажування він позмінно ніс службу на блокпосту М-03 (розміщеному на адміністративній юрисдикції м. Вугледар), здійснював забезпечення безпеки населення від терористів та їх посібників, патрулювання та охорону громадського порядку, охорону адміністративних будівель на території м. Вугледар Донецької області.

13.09.2018 року заявник звернувся із заявою до ГУНП України у Волинській області із проханням надати документи про безпосередню його участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення за час проходження служби у Вугледарському відділенні поліції.

21.09.2018 року з відповіді ГУНП у Волинській області дізнався, про відсутність щодо нього документів, які би підтверджували його безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції.

Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України листом № Т-1022/12/1/3/01/2018 від 25.10.2018 року зазначено, що відповідно до Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції (в подальшому-комісії), затвердженого наказом МВС України №405 від 23.05.2016 року, до повноважень комісії не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань антитерористичної операції.

Вказував, що відсутність необхідних документів позбавляє його можливості (відсутність підстави) звернутися до комісії для надання статусу учасника бойових дій. Порядок встановлення факту безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції чинним законодавством не встановлений.

На підставі наведеного просив суд встановити юридичний факт безпосередньої його участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, в період з 21.11.2017 по 21.02.2018 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі за заявою ОСОБА_2, однак ухвалою цього ж суду від 21 грудня 2018 року провадження у даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність ухвали суду нормам матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту участі особи у бойових діях в зоні антитерористичної операції, ніж у порядку окремого провадження, а саме шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

У відзивах на апеляційну скаргу Антитерористичний центр при СБУ та Національна поліція України просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, покликаючись на її законність та обґрунтованість.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у даній справі, суд виходив із того, що діючим законом передбачено позасудовий порядок встановлення факту участі в бойових діях для отримання відповідного статусу учасника бойових дій, а тому справи про встановлення факту участі у бойових діях не підлягають розгляду в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема: про встановлення фактів, що мають юридичне значення - п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Приймаючи заяву, суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся із заявою про встановлення юридичного факту - участі в антитерористичній операції, посилаючись на те, що він як рядовий поліції, старший інспектор-черговий сектору реагування патрульної поліції №1 Локачинського відділення Горохівського відділу поліції відповідно до наказу ГУНП у Волинській області №1706 від 07.11.2017 року був направлений на проходження стажування до Донецької області терміном на 3 місяці, починаючи з 20.11.2017 (а.с. 20).

Наказом ГУНП у Донецькій області №2171 від 21.11.2017 року « Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Волинській області» щодо рядового поліції ОСОБА_2 організовано стажування на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, із закріпленням керівника стажування за місцем служби (а.с. 19).

У зв'язку з цим заявник бажає отримати гарантії щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав, передбачених для учасників бойових дій Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

13.09.2018 року заявник звернувся із заявою до ГУНП України у Волинській області із проханням надати документи про безпосередню його участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення за час проходження служби у Вугледарському відділенні поліції.

Як слідує з листа ГУНП в Волинській області від 21.09.2018 року №21зі/01/12/1-2018, у ГУНП відсутні документи, що містять доказ про безпосередню участь ОСОБА_2 у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, оскільки він не був включений до складу сил та засобів, які залучаються з метою виконання службових завдань безпосередньо до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей (а.с. 17).

Після звернення заявника до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України останнім надано відповідь, що згідно з Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції (в подальшому-комісії), затвердженим наказом МВС України №405 від 23.05.2016 року, до повноважень комісії не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань антитерористичної операції (а.с. 14).

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій (далі - Порядок), у пункті 2 якого визначений перелік осіб, яким такий статус може бути наданий.

Відповідно до пункту 2-1 Порядку статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку визначений перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін'юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (пункт 5 Порядку). У цьому ж пункті передбачено, що рішення комісії чи міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Наведене свідчить про те, що встановлення факту участі особи в антитерористичній операції є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений спеціальний порядок, який здійснюють уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії).

Отже, чинним законодавством встановлено певний позасудовий порядок вирішення такого питання, який заявник не використав.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі з підстав, передбачених частиною першою статті 255 ЦПК України, оскільки питання щодо встановлення факту безпосередньої участі в антитерористичній операції не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що порядку встановлення фактів безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення жодним законом України не визначено, є безпідставними. Як правильно зазначено судом першої інстанції, що встановлення факту участі особи в антитерористичній операції є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії) за процедурою, визначеною чинним законодавством, насамперед, передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, яка вивчає документи та приймає рішення. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Покликання апелянта на правові висновки, викладені в постановах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 р. та 15.02.2017 р у справах №333/3152/16-ц, № 357/8179/16-ц за аналогічних обставин та Верховного суду у справі №598/935/17 від 02.04.2018 р. не заслуговують на увагу апеляційного суду.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків апеляційний суд застосовує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 587/997/17 (провадження № 61-428св18), відповідно до яких правильним та обґрунтованим є висновок про закриття провадження у справі, оскільки на заявника розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з яким передбачено позасудовий порядок встановлення факту участі в бойових діях для отримання відповідного статусу учасника бойових дій.

З урахуванням викладеного ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді