Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 644/4639/16-ц

провадження № 61-96св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року у складі судді Ізмайлова І. К. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання недійсним правочину, скасування реєстрації.

Позов мотивовано тим, що вона з 06 жовтня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу ними за спільні кошти придбано автомобіль «Opel Vektra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідач у липні 2015 року без її згоди передав у власність ОСОБА_3

Крім того, у 2011 році нею спільно з ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2, в якій за нею зареєстровано право власності на 24/100 частини, а за ОСОБА_2 - 76/100 частини.

26 травня 2014 року між нею та АТ «Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір № 2 на придбання побутової техніки, за умовами якого вона сплатила з липня 2015 року по грудень 2015 року 6 180 грн 96 коп.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила визнати спільним майном подружжя: автомобіль «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1; квартиру АДРЕСА_2; визнати недійсним правочин, на підставі якого ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 автомобіль «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати недійсною довідку-рахунок № ААЕ306451, на підставі якої автомобіль «Opel Vektra» зареєстровано за ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію автомобіля «Opel Vektra» за ОСОБА_3; визнати за нею та ОСОБА_2 по 1/2 частини в праві власності на автомобіль «Opel Vektra»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3 090 грн 48 коп. - 1/2 частини від 6 180 грн 96 коп., що були сплачені нею за погашення спільної із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2014 року № 2; припинити право спільної сумісної власності на 76/100 частини та 24/100 частини квартири АДРЕСА_2 та визнати за нею та ОСОБА_2 по 1/2 частини у праві власності на цю квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Opel Vektra», 2007 року випуску, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку від 14 липня 2015 року ААЕ № 306451, зареєстрованого за ОСОБА_3 11 серпня 2015 року у Відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи № 1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ВРЕВ № 1 ГУМВС України в Харківській області), державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини в праві власності на автомобіль «Opel Vektra», 2007 року випуску. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що автомобіль «Opel Vektra» 2007 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу на підставі статті 60 СК України. Інші позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 травня 2017 року визнано недійсною довідку-рахунок № ААЕ306451 на автомобіль «Opel Vektra» 2007 року випуску, на підставі якої за ОСОБА_3 11 серпня 2015 року у ВРЕВ № 1 ГУМВС України в Харківській областізареєстровано зазначений автомобіль за реєстраційним номером НОМЕР_2.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року в оскаржуваній частині змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 090 грн 48 коп. на погашення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2014 року № 2. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 самостійно було погашено заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2014 року № 2 за період з 27 вересня 2015 року по 27 травня 2016 року в сумі 6 180 грн 96 коп., то з ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/2 частини від суми кредитної заборгованості, погашеної особисто ОСОБА_1 в розмірі 3 090 грн 48 коп. Також суд дійшов висновку про те, щооскільки частки у праві власності на спірну квартиру є визначеними та придбані подружжям за особисті кошти кожного з них, то комунальну квартиру № 93, яка розташована за адресою: провулок Сімнадцятого Партз'їзду, 14, м. Харків, не можна вважати об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила частково скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 липня 2018 року ОСОБА_1 надала доповнення до касаційної скарги, в яких просила частково скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про те, що 76/100 частини квартири АДРЕСА_2 придбано ОСОБА_2 за власні кошти, оскільки спірна квартира придбана за час зареєстрованого шлюбу. ОСОБА_2 належними доказами не підтверджено, що 76/100 частини спірної квартири є його особистою приватною власністю.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2, в якому він просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

27 грудня 2017 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання недійсним правочину, скасування реєстрації призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 12).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 9, 10).

У шлюбі сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 135).

У період шлюбу сторонами придбано автомобіль «Opel Vektra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У липні 2015 року ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку від 14 липня 2015 року ААЕ № 306451 передав зазначений автомобіль у власність ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 25).

26 травня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір № 2 строком до 27 травня 2016 року на купівлю побутових товарів (т. 1 а.с. 143-147).

Крім того, у 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2, в якій за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 24/100 частини, а за ОСОБА_2 - 76/100 частини.

Відповідно до договору купівлі-продажу 76/100 частки комунальної квартири від 19 липня 2011 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 76/100 частки комунальної квартири № 93, що розташована за адресою: провулок Сімнадцятого Партз'їзду, 14, м. Харків.

Відповідно до пункту 7.4. вищевказаного договору, цей договір укладається за попередньою письмовою згодою ОСОБА_1, дружини покупця ОСОБА_2, на придбання нерухомого майна на грошові кошти, які є особистою власністю ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 87-89).

Відповідно до договору купівлі-продажу 24/100 частки комунальної квартири від 19 липня 2011 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 24/100 частки комунальної квартири № 93, що розташована за адресою: провулок Сімнадцятого Партз'їзду, 14, м. Харків.

Згідно з пунктом 7.4. зазначеного договору цей договір укладається за попередньою письмовою згодою ОСОБА_2, чоловіка покупця ОСОБА_1, на придбання нерухомого майна на грошові кошти, які є особистою власністю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 73-75).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду Українивід 07 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки частки у праві власності на спірну квартиру є визначеними та придбані подружжям за особисті кошти кожного з них, то квартиру № 93, що розташована за адресою: провулокСімнадцятого Партз'їзду, 14, м. Харків не можна вважати об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 самостійно було погашено заборгованість за кредитним договором № 2 за період з 27 вересня 2015 року по 27 травня 2016 року в сумі 6 180 грн 96 коп., то з ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/2 частини від суми заборгованості за кредитом в розмірі 3 090 грн 48 коп., погашеної особисто ОСОБА_1

Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що автомобіль «Opel Vektra», 2007 року випуску, є цінним майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, договір купівлі-продажу цього транспортного засобу виходить за межі дрібного побутового правочину, тому позивач повинен був надати свою письмову згоду на відчуження цього майна. Оскільки автомобіль відчужено без згоди іншого подружжя, такий правочин необхідно визнати недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк