Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 487/4797/16-ц

провадження № 61-29478св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року у складі судді Агєєвої Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Галущенка О, І., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати, відпускних з урахуванням індексу інфляції, за час який він працював на посаді торгового представника з 30 червня 2014 року по день ухвалення рішення та таку ж заборгованість за час, який він працював на посаді менеджера з продажу з 11 вересня 2014 року по день ухвалення рішення.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 червня 2014 року його на підставі трудового договору прийнято на роботу до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 на посаду торгового представника, строк дії якого встановлений з 30 червня 2014 року по 30 червня 2015 рік.

Відповідно до наказу від 11 вересня 2014 року № 9-К його прийнято на посаду менеджера з продажу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чайна Імперія» (далі - ТОВ «Чайна Імперія). Доказом перебування його у трудових відносинах з відповідачем на посаді торгового представника є вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016 року, яким його притягнуто до кримінальної відповідальності за частиною третьою статті 191 КК України.

Наказом від 27 березня 2015 року № 3-К його звільнено за власним бажанням, проте остаточного розрахунку не здійснено, як і не здійснено його під час перебування у трудових відносинах, у зв`язку з чим позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заводський районний суд м. Миколаєва рішенням від 07 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів його перебування в трудових відносинах з відповідачем та наявності у останнього перед ним боргу із заробітної плати.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 26 червня 2017 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 26 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є безпідставними, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що 30 червня 2014 року його було прийнято на роботу саме до ФОП ОСОБА_2 на посаду торгового представника, що вбачається з трудового контракту (договору), договору про повну матеріальну відповідальність. Строк дії трудового контракту (договору) встановлений с 30 червня 2014 року по 30 червня 2015 року. Наказом від 11 вересня 2014 року № 9-К його прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_2 на посаду менеджера з продажу. Наказом від 27 березня 2015 року № 3-К його звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Заява про звільнення від 13 березня 2015 року була написана на ім`я директора ТОВ «Чайна Імперія» ОСОБА_2 , а не на ім`я ФОП ОСОБА_2 , оскільки в той час він також працював на ТОВ «Чайна Імперія», що вбачається з трудової книжки. ТОВ «Чайна Імперія» та ФОП ОСОБА_2 є різними суб`єктами господарювання, а тому зазначена заява не стосується праці на ФОП ОСОБА_2 та не підтверджує відсутність претензій до ФОП ОСОБА_2

Посада менеджера з продажу, на якій він перебував з 11 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року, та посада торгового представника, на якій він перебував з 30 червня 2014 року по 30 червня 2015 року, є різними посадами за державним Класифікатором професій 003:2010 (додаток Б «Абетковий покажчик професійних назв робіт»).

Отже, працюючі на ФОП ОСОБА_2 він обіймав дві різні посади по внутрішньому сумісництву, за що мав отримувати дві різні заробітні плати.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з ксерокопією трудової книжки ОСОБА_1 та ТОВ «Чайна Імперія», засновником якого є ФОП ОСОБА_2 , з 11 вересня 2014 року по 27 березня 2015 року перебували у трудових відносинах, а потім припинили їх з ініціативи працівника.

З напису на заяві про звільнення, вчиненого особисто ОСОБА_1 , вбачається, що при звільненні ТОВ «Чайна Імперія» провело з ним розрахунок і він не має до товариства матеріальних претензій, це також підтверджується і видатковими касовими ордерами з виплати заробітної плати, відповідно до яких ОСОБА_1 отримував зарплату щомісяця, двома частинами, підтверджуючи це власним підписом та записом про отриману суму прописом на кожному видатковому ордері.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності заявлених позивачем вимог. Однак з такими висновками судів погодися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

При вирішенні позову позивачем підлягають доведенню належними доказами факт існування між сторонами трудових правовідносин.

Матеріали справи містять укладений між ПП ОСОБА_2 в особі його директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 червня 2014 року контракт.

Пунктом 1 контракту визначено, що контракт є трудовим договором на підставі якого виникають відносини між роботодателем та працівником.

Умовами укладеного між сторонами контракту визначено, що ОСОБА_1 приймається на роботу в якості торгового представника, із встановленням випробувального терміну - 1 місяць (пункт 1.3), робочого дня з 8 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. (пункт 1.4), посадового окладу в розмірі 1 150 грн (пункт 3.1), тривалості оплачуваної відпустки - 24 дні (пункт 3.2), та строком дії контракту з 30 червня 2014 року до 30 червня 2015 року (а. с. 3).

Крім того, між сторонами підписано договір про повну матеріальну відповідальність (а. с. 4).

Також матеріали справи містять вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, вчиненого під час перебування в трудових відносинах з ПП «ОСОБА_2», а не з ТОВ «Чайна Імперія», директором якого є ОСОБА_2 .

Зазначені обставини не були предметом дослідження судами.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, належним чином не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не дослідив наявні в матеріалах справи докази надані позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, в результаті чого не встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило