Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1551/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Шевчук Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 288/1551/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт. Попільня,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив 23.05.2017 (а.с. 114-116) та просив: 1) визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки №2480 від 09.08.2006 недійсним; 2) скасувати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,3383 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію права (в державному реєстрі) 16.10.2013 № запису 290433 на зазначену земельну ділянку, яка розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області за ОСОБА_2; 3) витребувати від ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй на праві власності майно, зокрема і на земельну ділянку площею 3,3383 га кадастровий номер НОМЕР_1. З метою оформлення спадщини після смерті матері він надав довіреність ОСОБА_2 на здійснення відповідних дій, а також розпоряджатися належним йому майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою не надавав. Вказав, що у серпні 2016 року йому стало відомо, що земельна ділянка площею 3,3383 га належить на праві власності відповідачці, яка згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №2480 від 09.08.2006 відчужила її ОСОБА_4, який є її батьком, а після його смерті успадкувала земельну ділянку за законом. Вказав, що коштів від продажу майна не отримував. Зазначив, що оскільки він не уповноважував відповідачку здійснювати продаж успадкованого ним паю та вказаний договір був укладений в інтересах ОСОБА_2, оскільки вона є єдиною спадкоємицею свого батька ОСОБА_4, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій через представника ОСОБА_3, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом невірно трактовано текст довіреності ВСС № 439415 від 10.06.2005, в якій позивач чітко визначив відповідачці обсяг прав, зокрема і право розпорядження майном, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. А тому остання не мала права продавати земельну ділянку площею 3,3383 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. Вказав, що грошей від продажу земельної ділянки він не отримував. Зазначив, що спірне майно вибуло із його володіння поза його волею та свідчить про зловмисну домовленість відповідачки та її батька. Крім того вказав, що позивач не був обізнаний із положеннями ч.4 ст. 81 ЗК України, так як є громадянином іншої держави.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В суді апеляційної інстанції представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 змінив довірителя ОСОБА_2 та довіреністю від 19 липня 2006 року уповноважив розпоряджатися його майном ОСОБА_7 Проте, незважаючи на це, ОСОБА_2 9 серпня 2006 року внаслідок зловмисної домовленості зі своїм батьком ОСОБА_4 продала останньому спірну земельну ділянку. Вказали, що за повідомленням ОСОБА_3 15.12.2018 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення ОСОБА_2 шахрайських дій відносно спірної земельної ділянки.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явилась, будь-яких клопотань не направляла.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_5 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 3, 3382 га, що розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (а.с. 63, 67-69).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй майно (а.с. 5).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 31.07.1948 (а.с.17).

З метою оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_1 підписав довіреність ВСС № 439415 від 10 червня 2005 року, посвідчену державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком А.Я., та зареєстровану в реєстрі за № 1679, якою уповноважив ОСОБА_2, бути його представником у відповідній державній нотаріальній конторі з питань оформлення права на спадщину на майно ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, надано їй право подавати від його імені заяви та інші документи, одержувати довідки та будь - які документи, що стосуються виконання доручення, розписуватися за нього, одержати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати успадковане ним майно чи право на нього у відповідних органах, а також розпоряджатися належним йому майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Попільнянського району Житомирської області, укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі: купувати, продавати, обмінювати, заставляти й приймати під заставу будівлі та інше майно, визначаючи у всіх випадках суми, строки та інші умови на свій розсуд; проводити розрахунки по укладеним угодам; а також розривати укладені угоди, приймати спадщину, чи відмовлятись від неї, одержувати належні ОСОБА_1 документи від усіх осіб та установ та організацій, в тому числі від Національного та інших банків та ощадних кас, пошти та телеграфу за всіма підставами; відкривати на ім'я ОСОБА_1 банківські рахунки, отримувати від його імені кореспонденцію, вести від його імені справи в усіх судових, адміністративних та інших установах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом передачі справи в товариський чи третейський суд, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна чи грошей. Довіреність видана строком на п'ять років і дійсна до 10 червня 2010 року (а.с.8, 106).

13 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,3382 га, що знаходиться на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, а 6 травня 2006 року - Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та права на пайовий фонд майна СВК ім. Мічуріна, с. Попільня Попільнянського району Житомирської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 16.06.2001 (а.с. 63, 70).

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 ОСОБА_1, який є громадянином Росії, 17.07. 2006 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 площею 3,3382 га, що знаходиться на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області діл. № 12 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 107).

Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09 серпня 2006 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_10, які діяла від імені довірителя ОСОБА_1, громадянина Росії, за довіреністю посвідченою Попільнянською держнотконторою 10.06.2005 №1679, продала, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку, що знаходиться на території Попільнянської сільської ради с. Попільня Попільнянського району Житомирської області, яка належить ОСОБА_1, на основі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого Попільнянською райдержадміністрацією 17 липня 2006 року (а.с.89, 105).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого головою Попільнянської райдержадміністрації 29 липня 2009 року, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09 серпня 2006 року № 2480, став власником земельної ділянки площею 3,3383 га, розташованої на території Попільнянської сільської ради, ділянка № 12 Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 49, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 (а.с.86).

Приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_11 03 березня 2017 року за № 272/01-16 повідомлено суд, що державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) 16 жовтня 2013 року, номер запису 290433 за ОСОБА_2 була проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 16 жовтня 2013 року за реєстром № 1705 на земельну ділянку, площею 3,3383 га, яка розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с.49).

Посилаючись на неправомірні дії відповідачки щодо продажу належної йому земельної ділянки для ведення селянського господарства площею 3,3383 га своєму батькові ОСОБА_4 та отримання після смерті останнього у спадок зазначеної земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 укладати всі встановлені законом угоди - продавати інше майно, тому остання при укладенні договору купівлі-продажу від 09.08.2006 діяла в межах своїх повноважень. Обставин наявності зловмисної домовленості та в своїх інтересах договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки №2480 від 09.08.2006, укладеного між відповідачкою та її батьком ОСОБА_4, не доведено, а тому відсутні підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку та її витребування від ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Позивач, як на підставу для задоволення позову, вказує, що ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі - продажу земельної ділянки не мала повноважень на укладення такого договору та він був укладений в її інтересах.

Вирішуючи спір суд першої інстанції обгрунтовано керувався, зокрема, положеннями ст.237 ЦК України відповідно до яких представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку, але від власного імені, а також особа, уповноважена на вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, зокрема, укладати всі встановлені законом угоди - продавати інше майно.

Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 09.08.2006 укладено від імені продавця ОСОБА_2 на підставі довіреності від 10.06.2005 №1679 та посвідчено нотаріально. Будь-яких застережень відносно повноважень продавця нотаріусом не висловлено. Дії нотаріуса щодо посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу не визнані незаконними.

А тому немає підстав вважати, що укладення відповідачкою договору купівлі-продажу земельної ділянки відбулось поза межами наданих їй повноважень.

Окрім того, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки внаслідок зловмисної домовленості, позивач по суті сам визнає ту обставину, що він уповноважив відповідачку на розпорядження від його імені усім спадковим майном, проте вважає договір недійсним внаслідок зловмисної домовленості її, як представника, з іншою стороною.

Разом з тим, доводи позивача про зловмисну домовленість сторін при укладенні договору купівлі-продажу також є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

При вирішення спору суд першої інстанції обгрунтовано керувався роз'ясненнями пункту 22 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Позивачем не доведено того, що правочин було вчинено всупереч його інтересам та, що для нього (позивача) виникли несприятливі наслідки.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації (а.с.6,8).

Відповідно до ч.4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно з п.д) ч.1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналогічні положення містить ч.1 ст. 145 ЗК України згідно з якою якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У випадку, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч.2 ст.145 ЦК України).

Отже, національним законодавством встановлено імперативну норму відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення іноземним громадянином протягом року. В іншому випадку право на таку земельну ділянку припиняється примусово.

З наведеного вбачається, що, навпаки, позивач та його довіритель діяли добросовісно в частині дотримання положень ч. 4 ст. 81 ЗК України щодо відчуження земельної ділянки.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення похідних вимог -скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку та її витребування від ОСОБА_2 Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, то суд першої інстанції додатково проаналізував норми матеріального права, пов'язані з цими правовідносинами та дійшов обгрунтованого висновку про те, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідачка навмисно не повідомила позивача про вимоги українського законодавства, а саме ч.4 ст.81 ЗК України є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів того коли і ким їй такі положення роз'яснювались та що вона приховала від позивача обов'язок відчуження земельної ділянки як іноземця. Натомість матеріали справи свідчать про зворотнє - дотримання сторонами наведених норм закону.

Наявність довіреності від 19.07.2006, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 на розпорядження всім рухомим і нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на суть спору не впливає, оскільки не припиняє представництво за довіреністю від 10.06.2005 в контексті положень ст.248 ЦК України.

Посилання представників позивача на те, що між сторонами виник спір, а тому довіреність було видано на іншу особу не можуть бути враховані, оскільки вони не підтверджені доказами, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Окрім того, довіреність, видану на ОСОБА_2, скасовано не було.

Не впливають на вирішення справи й доводи про те, що відповідачка через короткий проміжок часу після видачі другої довіреності вчинила договір купівлі -продажу (довіреність на ОСОБА_7 видано 19.07.2006, а договір купівлі-продажу укладено 09.08.2006), оскільки раніше такий договір неможливо було укласти, позаяк державний акт на право власності на земельну ділянку було видано ОСОБА_1 лише 17 липня 2006 року і, як наслідок, виникло право на укладення договору, що й було реалізовано відповідачкою.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивач дізнався про існування договору купівлі-продажу земельної ділянки №2480 від 9 серпня 2006 року лише у 2017 році не є підставою для задоволення позову, оскільки позивач не був позбавлений права здійснення контролю над розпорядженням належним йому спадковим майном та цікавити ходом його відчуження.

Внесення до Єдиного Реєстру досудових розслідувань15.12.2018 відомостей щодо придбання відповідачкою земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 шляхом зловживання довірою останнього, за заявою представника позивача ОСОБА_3, на вирішення спору не впливає, оскільки не доводить в контексті положень ст.77-80 ЦПК України зловмисної домовленості між сторонами при укладенні договору купівлі-продажу.

Посилання на те, що вказаний договір був укладений в інтересах ОСОБА_2, оскільки вона є єдиною спадкоємицею свого батька ОСОБА_4 не підтверджено доказами та не спростовано пояснення ОСОБА_2, що окрім неї існують інші спадкоємці ОСОБА_4 До того ж вказана обставина не є визначальною при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.03.2019.

Головуючий Судді