Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 136/1135/16-ц

провадження № 61-18420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Липовецька районна державна адміністрація Вінницької області, Приборівська сільська рада Липовецького району Вінницької області,

третя особа - садово-городній масив «Турбівський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Матківської М. В., Медяного В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Липовецька РДА Вінницької області), Приборівської сільської рада Липовецького району Вінницької області, третя особа - садово-городній масив «Турбівський», про визнання рішення та розпорядження незаконними, визнання державного акта недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 1990 року згідно протоколу № 1 його було прийнято в члени садівничого товариства «Аграрник», розташованого на території садівничого масиву «Турбівський», яке знаходиться у межах земель Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та у користування виділено земельну ділянку за

НОМЕР_1 площею 600 кв. м. У 1992 році на вказаній земельній ділянці він викопав криницю, побудував фундамент під дачний будинок із ФБС конструкцій, посадив садові дерева. З часу вступу до членів товариства він регулярно сплачував членські внески.

Бажаючи оформити вказану земельну ділянку у власність, він у 2015 році звернувся до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке наказом № 2-397/15-16-б від 15 січня 2016 року надало йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

При виготовленні проекту землеустрою, йому стало відомо, що на ім`я ОСОБА_2 21 липня 2008 року було видано державний акт серії ЯД

№ 427865 на право власності на земельну ділянку розміром 0,12 га під НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для ведення садівництва, яка розташована в садівничому масиві «Турбівський», товариства «Аграрник», на підставі рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 18 червня

2007 року та розпорядження Липовецької РДА Вінницької області

від 15 травня 2008 року № 157.

Проте, земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,6 га виділялася йому, він нею постійно користується, в установленому порядку в нього вона не вилучалася і в користування ОСОБА_2 ніколи не виділялась, а тому оформлення нею права власності на вказану земельну ділянку є порушенням його права, як землекористувача, на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Крім того, зазначені документи: державний акт на право власності на землю, рішення сільської ради та розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157, на його думку, видані з порушеннями норм статей 35, частини третьої статті 116 та статті 118 ЗК України, оскільки із заяви ОСОБА_2 голові кооперативу «Турбівський» про прийняття в члени кооперативу, вбачається, що до травня 2007 року вона членом товариства «Аграрник» садівничого масиву «Турбівський» не була; земельна ділянка їй в користування не виділялась; протокол загальних зборів або правління товариства про прийняття ОСОБА_2 в члени товариства - відсутній.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 18 червня 2007 року, розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157 від 15 травня 2008 року та державний акт серії

ЯД № 427865 на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 площею 0,1202 гектарів, які розташовані на території садівничого масиву «Турбівський», товариства «Аграрник», видані на ім`я ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Стадника С. І. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним рішення 15 сесії 5 скликання Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 18 червня 2007 року та скасовано його. Визнано незаконним розпорядження Липовецької РДА Вінницької області від 15 травня 2008 року № 157 у частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації на земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована на території Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та скасовано його. Визнано державний акт серії

ЯД № 427865 на право власності на земельну ділянку, виданий 21 липня

2008 року, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, на право власності на земельні ділянки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 площею 0,1202 га, які розташовані на території садівничого масиву «Турбівський» Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області недійсним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відомості, які вказані у витягу з протоколу № 8 правління садово-городнього масиву «Турбівський» щодо погодження передачі ОСОБА_2 спірної земельної ділянки є недостовірними, оскільки станом на 15 квітня 2007 року ОСОБА_2 не була членом садово-городнього масиву «Турбівський», а тому не мала прав члена вказаного масиву, в тому числі права на отримання земельної ділянки за рахунок земель масиву «Турбівський», а також погодження її передачі у власність, крім цього земельна ділянка за НОМЕР_1 , якою користується член масиву ОСОБА_1 , в установленому статутом садово-городнього масиву «Турбівський» порядку в нього не вилучалася.

У подальшому, передачу земельної ділянки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 квартал НОМЕР_3 площею 0,12 га у приватну власність ОСОБА_2 було погоджено рішенням

15 сесія 5 скликання Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 18 червня 2007 року, а також розпорядженнями Липовецької РДА Вінницької області № 35 від 11 лютого 2008 року, № 157

від 15 травня 2008 року. Отже, на підставі недостовірних відомостей, які вказані в витягу з протоколу № 8 правління садово-городнього масиву «Турбівський» щодо погодження передачі спірної земельної ділянки, ОСОБА_2 набула її у власність, у зв`язку з чим було порушено права ОСОБА_1 , як землекористувача, у якого в установленому порядку зазначена земельна ділянка не вилучалась. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Суд першої інстанції зазначав, що задоволення позову дозволить позивачу реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не довів свого законного права на користування спірною земельною ділянкою, тому у нього відсутні підстави на захист цього права в силу частини першої статті 15 ЦК України, а, отже, відсутні підстави для оскарження вказаних у позові рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області

від 18 червня 2007 року, розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157 від 15 травня 2008 року щодо надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та державний акт серії ЯД № 427865 на право власності на земельну ділянку

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що як вбачається з оскаржуваного рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 15 сесії 5 скликання від 18 червня 2007 року, воно прийняте за розглядом заяви ОСОБА_2 про погодження передачі земельної ділянки у власність, отже, воно відповідає діючим нормам матеріального права.

Щодо розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157

від 15 травня 2008 року, то воно теж не суперечить нормам ЗК України, а саме: статтям 35, 81, 116, 118, 121 ЗК України і відповідає статті 21 Закону України «Про місцеве самоврядування». З огляду на викладене, відсутні також підстави визнавати недійсним та скасовувати і державний акт серії ЯД

№ 427865 на ім`я ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та вказав підстави скасування судового рішення, за яким воно відповідачем не оскаржувалось. ОСОБА_2 визнавала факт користування земельною ділянкою НОМЕР_1 у кварталі НОМЕР_3 садово-городнього масиву «Турбівський», яка у подальшому була передана їй у власність, сім`єю ОСОБА_1 та не оспорювала доведеність факту виділення ОСОБА_1 саме цієї ділянки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вона зазначила, що апеляційний суд повно та всебічно перевірив доводи сторін та надав об`єктивну оцінку доказам, вірно застосував норми права, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни вказаного рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи садово-городнього масиву «Турбівський», ця юридична особа зареєстрована в Єдиному державному реєстрі 22 травня 1997 року (а. с. 55).

У пункті 1 статуту садово-городнього масиву «Турбівський» на зазначено, що масив здійснює свою діяльність на земельних ділянках та приватизованих земельних ділянках, які надані його членам у постійне користування рішенням Липовецької районної ради за № 28 від 13 січня 1990 року загальною площею 104,8 га (а. с. 56).

Відповідно до пункту 14 вказаного статуту прийом у члени масиву проводиться правлінням садово-городнього масиву «Турбівський».

Згідно із пунктом 15 статуту кожен член масиву має мати членську книжку, з огляду на це ОСОБА_1 26 травня 2009 року була видана членська книжка садівника, масив «Турбівський», з зазначенням у ній земельної ділянки НОМЕР_1 у кварталі НОМЕР_3, проте суду не були надані будь-які документи у підтвердження прийняття ОСОБА_1 , як у члени товариства, так і про надання йому зазначеної земельної ділянки, а відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 21 липня 2008 року, власником цієї земельної ділянки була уже ОСОБА_2 (а. с. 14).

Відповідно до пункту 14 статуту садово-городнього масиву «Турбівський», зареєстрованого в Липовецькій РДА Вінницької області 12 травня 1997 року розпорядженням № 117 прийом в члени масиву проводиться правлінням за письмовою заявою в місячний строк з дня звернення.

Згідно із заявою ОСОБА_3 про прийняття її в члени кооперативу садово-городнього масиву «Турбівський», вона не містить ні дати подання, ні дати прийняття для розгляду. На цій заяві є запис про рішення правління, проте дата не чітка, цифри не зрозумілі; саме рішення відсутнє у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 14 статуту для прийняття у члени масиву було достатньо заяви ОСОБА_2 про це (а. с. 52).

Про те, що ОСОБА_2 була прийнята у члени цього масиву, свідчить її членська книжка від 27 квітня 2007 року (а. с. 104).

Надання земельних ділянок членам масиву здійснюється згідно з проектами, затвердженими відповідними органами влади, що вказано у пункті 8 статуту (а. с. 57).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стаття 16 ЗК УРСР указувала, що надання земельних ділянок у користування здійснювалось у порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадилося на підставі рішення виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 20 ЗК УРСР право землекористування має підтверджуватися певними документами. Так, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалося державними актами на право користування землею. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчувалося рішенням органу, який надав земельну ділянку у користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчувалося актами, форма яких встановлювалася Радою Міністрів УРСР.

Зазначені документи видавалися після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживали у сільській місцевості, засвідчувалися записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до статті 21 ЗК УРСР видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадилося виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що будь-які докази, зазначені у вказаних статтях ЗК УРСР, як щодо надання так і щодо відведення земельних ділянок, як садівничому товариству «Аграрник», розташованому на території садівничого масиву «Турбівський» Приборівської сільської ради Липовецького району, так і самому садово-городньому масиву «Турбівський», відсутні, як і аналогічні докази щодо надання та відведення земельної ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

При цьому правильно виходив із того, що про садівниче товариство «Аграрник» станом на 1990 рік, як це вказано у позовній заяві, взагалі відсутні будь-які відомості у матеріалах справи. У матеріалах справи є рішення виконавчого комітету Липовецької районної ради народних депутатів

від 13 січня 1990 року за № 28, номер якого має виправлення і у якому йдеться мова лише про затвердження проекту організації садівничого товариства масиву «Турбівський» загальною площею 104,8 га та відведеної із землекористування радгоспу «Турбівський» і про те, що виконавчий комітет Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області дозволив Вінницькому філіалу інституту «Укрінвестпроект» винести проект організації території в натурі. Зазначений у рішенні суду першої інстанції код КОАТУУ-:03:000, взятий з викопіювання з проекту організації території садівничого товариства масиву «Турбівський», яке оформлялося після розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га у власність для ведення садівництва у січні 2016 року і ніяким чином не підтверджує обставин щодо надання ОСОБА_1 у користування земельної ділянки НОМЕР_1 у 1990 році.

Акт від травня місяця 2016 року складений власниками земельних ділянок не ґрунтується на будь-яких документальних даних товариства, теж не є належним доказом щодо надання у користування ОСОБА_1 земельної ділянки НОМЕР_1 , відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року та вимог статей 16, 20, 21, 135 ЗК УРСР.

Теж саме стосується і довідки садово-городнього масиву «Турбівський» № 44 від 18 серпня 2016 року, оскільки у ній йдеться про те, що з квітня 1990 року ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки НОМЕР_1 садівничого товариства «Аграрник», а судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на 1990 рік садівничого товариства «Аграрник» не існувало; у матеріалах справи відсутнє рішення загальних зборів товариства від 26 квітня 1990 року про надання ОСОБА_1 земельної ділянки, на яке він посилається у своїх позовних заявах.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не довів свого законного права на користування спірною земельною ділянкою, тому у нього відсутні підстави на захист цього права в силу частини першої статті 15 ЦК України 2004 року, а тому і відсутні підстави для оскарження вказаних у позові рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 18 червня 2007 року, розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157 від 15 травня 2008 року, які стосуються надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та державний акт серії ЯД № 427865 на право власності на земельну ділянку.

Крім того, відповідно до пункту 14 статуту, для прийняття у члени масиву було достатньо заяви ОСОБА_2 про це, також доказом того, що вона була прийнята у члени цього масиву є її членська книжка від 27 квітня 2007 року.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації передбачена частиною другою та пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України. Стаття 35 ЗК України теж вказує на право громадян України отримати у власність земельну ділянку для садівництва і там відсутня умова про попереднє користування цією земельною ділянкою.

Відповідно до оскаржуваного рішення Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 15 сесії 5 скликання від 18 червня 2007 року, воно прийняте за розглядом заяви ОСОБА_2 про погодження передачі земельної ділянки у власність, отже, воно відповідає діючим нормам матеріального права. Щодо розпорядження Липовецької РДА Вінницької області № 157 від 15 травня 2008 року, то воно теж не суперечить нормам ЗК України, а саме: статей 35, 81, 116, 118, 121 ЗК України і відповідає статті 21 Закону України «Про місцеве самоврядування».

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні також підстави визнавати недійсним та скасовувати і державний акт серії ЯД № 427865 на ім`я ОСОБА_2 .

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович