КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/3621/18 Головуючий у І інстанції - Баличева М.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Вишгородського районного суду від 22 квітня 2019 року у справі за позовам ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки,-

встановив:

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просила визнати Договір іпотеки від 18.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 недійсним та зняти заборону відчуження шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна: трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позивачу однією сумою, а позивач зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 160 000 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в прядку та на умовах визначених Договором. За користування цими кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 12,50 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Банком та позивачем був укладений Договір Іпотеки від 18.04.2008 року, предметом якого є трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,8 кв.м., житловою площею 88,5 кв.м. яка є власністю ОСОБА_1 , яку остання передала відповідачу в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.04.2008 року. Однак, у Договорі Іпотеки від 18.04.2008, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 1443 була допущена помилка в частині зазначення процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.04.2008 року, яка була вказана нотаріусом як 1,5 % річних, а після цього закреслена ручкою та зазначена як 12,5. Позивач вважає, що відсутність у Договорі іпотеки, який носить похідний характер від Кредитного договору, правильних та актуальних відомостей про основне зобов`язання (змісту та розміру), які становлять одну із істотних умов іпотечного договору, може вказувати про його недійсність. На підставі викладеного, змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним Договір іпотеки від 18.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 18.04.2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 1443. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на кристь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок.В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 22 квітня 2019 року заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подала апеляційну скаргу. Просили, скасувати заочне рішенням Вишгородського районного суду від 22 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з грубим порушенням норма матеріального та процессуального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі іпотеки відсутні правильні та актуальні відомості про основне зобов`язання (зміст і розмір), які становлять одну із остовних умов іпотечного договору, може вказувати на його недійсність та те , що договір має похідний характер від основного зобов`язання, однак повинен бути викладений з врахуванням всіх істотних умов іпотечного договору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з виходячи з наступного.

Судом встановлено наступне.

Вишгородський районний суд Київської області дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між позивачем та відповідачем 18.04.2008, виходячи із того, що договір іпотеки не відповідає вимогам закону, оскільки не містить обов`язкових умов, що передбачені абз. 2 частини 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку».

Позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що, на її думку, у кредитному та іпотечному договорі наявні розбіжності щодо змісту та розміру основного зобов`язання, оскільки на першій сторінці Договору іпотеки містяться виправлення з 13,5 % річних на 12,5 % річних, які невідомо ким вчинено та без жодного застереження нотаріусом. При цьому, внесення виправлень у нотаріальні документи з порушенням порядку, встановленого законодавством України, вказує на недійсність договору іпотеки.

Однак колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах чинного законодавства . Суд першої інстанції погодившись з позицією позивача та поклав її в основу свого рішення, не врахувавши, що при вирішенні спору про визнання угод недійсними позивач повинен довести, а суд встановити, наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вказані частини ст.203 Цивільного Кодексу України зазначають наступне:

- Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

- Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

- Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Втім, в позовній заяві позивач не обґрунтувала, якій саме вимозі ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України оскаржуваний договір не відповідає.

Згідно із пунктом 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яку затверджено наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 року № 20/5 (в редакції, яка була чинною на момент посвідчення оспорюваного правочину) (далі-Інструкція) тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і виписок з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко; числа і строки, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб - без скорочень і із зазначенням їх адреси. У необхідних випадках зазначаються номери рахунків юридичних осіб у банках (кредитних установах), а також дата, місце народження та місце роботи фізичних осіб.

Прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, у тому числі представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю із зазначенням місця їх проживання. При посвідченні правочинів за участю іноземних громадян зазначається також і їх громадянство.

На нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких прокреслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.

Так, дійсно, на першій сторінці іпотечного договору міститься виправлення, а саме, у реченні: «Зобов`язання по сплаті плати за кредит (відсотки) відповідно до кредитногодоговору в розмірі відсотків 13,5 (тринадцять цілих п`ять десятих) % річних;» нотаріусом закреслено невірне значення 13,5 та зверху вказано 12,5. Однак, звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що нотаріусом було дотримано вимоги п. 23 Інструкції (в редакції, що була чинною на час укладання договору) та перед підписом сторін Договору іпотеки зроблено застереження «Виправленому «12,5» вірити» і повторено в кінці посвідчувального напису та посвідчено печаткою нотаріуса.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», оскільки не містить обов`язкових умов, що передбачені абз. 2 частини 1 вказаної статті.

Проте, судом не конкретизовано, яких саме обов`язкових умов не містить оскаржуваний договір, та яким чином наявність закреслень, вчинених у відповідності до Інструкції, свідчить про порушення вимог ст. 18 ЗУ «Про іпотеку».

В той же час, у Договорі іпотеки від 18.04.2008 року, укладеному між позивачем та відповідачем, зазначено зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання, тобто містяться істотні умови, передбачені п.2 частини 1 статті 18 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав (п. 2 ч. 2 . ст. 16 ЦК України)

Отже, необхідною умовою для визнання недійсним договору є наявність факту порушення таким договором прав та/або інтересів позивача,

Однак, позивачем в позовній заяві не було зазначено та обгрунтовано, в чому, власне, полягає порушення його прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку з наявністю виправлень у договорі іпотеки, адже, слід вказати, що відсоткова ставка за кредитним договором не збільшувалась, та залишилась на рівні 12.5% річних, як передбачено умовами кредитного договору.

Судом також не встановлено та не зазначено в оскаржуваному рішенні, які права позивача було порушено, якими діями відповідача ці права порушено, та яким чином визнання правочину недійсним захистить порушене право позивача.

Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення про недійсність договору іпотеки, на підставі наданої позивачем копії Договору, не зазначивши у рішенні, чи було позивачем надано суду оригінал угоди, яка є предметом розгляду, адже без вивчення та надання оцінки оригіналу документу як належного доказу, у суду не було підстав для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України належними доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору іпотеки нотаріус вчинив дію, щодо посвідчення договору при допущені описки яку було виправлено відповідно до пункту 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яку затверджено наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 року № 20/5 і договір має на це застереження , тому апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки містить всі істотні умови відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам закону, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, суд-

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Вишгородського районного суду від 22 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко