Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 189/769/16-ц

провадження № 61-27065св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Територіальний сервісний центр №1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Територіальний сервісний центр №1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 травня 2016 року ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_2 продав належні їм автомобілі на праві спільної сумісної власності подружжя, своєму батькові ОСОБА_3 , а саме:

автомобіль ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було продано згідно договору купівлі-продажу № 743/02/1247/2016 від 30 березня 2016 року, та зареєстровано на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 30 березня 2016 року;

автомобіль БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , було продано згідно договору купівлі-продажу № 759/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року, та зареєстровано на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31 березня 2016 року;

автомобіль MAZDA СХ-5 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , було продано згідно договору купівлі-продажу № 733/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року, та зареєстровано на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 31 березня 2016 року;

автомобіль Hyundai Tucson державний реєстраційний номер НОМЕР_7 було продано згідно договору купівлі-продажу № 742/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року, та зареєстровано на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 30 березня 2016 року.

ОСОБА_1 вказувала, що автомобілі є цінним майном, тому розпорядження цим майном, на підставі статті 65 СК України, потребує письмової згоди другого з подружжя. Проте позивач згоди на укладення договорі купівлі-продажу автомобілів не надавала, грошових коштів від продажу автомобілів не отримувала, а тому порушені її права.

ОСОБА_1 просила визнати недійсним:

договір купівлі-продажу № 743/02/1247/2016 від 30 березня 2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

договір купівлі-продажу № 759/02/1247/2016 від 30 березня 2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

договір купівлі-продажу № 733/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль MAZDA СХ-5 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

договір купівлі-продажу № 742/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль Hyundai Tucson державний реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 31 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3 ;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 за ОСОБА_3 ;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 31 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль MAZDA СХ-5 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 за ОСОБА_3 ;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 30 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль Hyundai Tucson державний реєстраційний номер НОМЕР_7 за ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року у складі судді: Пустовар О. С., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 743/02/1247/2016 від 30 березня 2016 року, оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 759/02/1247/2016 від 30 березня 2016 року, оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 733/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року, оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль MAZDA СХ-5 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 742/02/1247/2016 від 31 березня 2016 року, оформлений в присутності адміністратора Територіального сервісного центру № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль Hyundai Tucson державний реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 31 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль ТАТА державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31 березня 2016 року, видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 за ОСОБА_3

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 31 березня 2016 року видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль MAZDA СХ-5 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 за ОСОБА_3

Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 30 березня 2016 року видане Територіальним сервісним центром № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, та скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль Hyundai Tucson державний реєстраційний номер НОМЕР_7 за ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є договором, що виходить за межі дрібного побутового, тому його укладення згідно статті 65 СК України потребує згоди другого подружжя, а недотримання цих вимог закону є підставою для кваліфікації правочину недійсним. ОСОБА_2 , який уклав договори щодо спільного майна подружжя, та ОСОБА_3 покупець за таким договором діяли недобросовісно, оскільки майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і ОСОБА_2 не отримав згоди на укладення договорів другого з подружжя ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 13 квітня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: територіальний сервісний центр № 1247 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Суд апеляційної інстанції, із посиланням на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15, зазначив, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Проте ОСОБА_1 не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірні автомобілі було реалізовано без її згоди особисто відповідачем та кошти витрачено не в інтересах сім`ї під час спільного їх проживання, а також того, що ОСОБА_2 , укладаючи договори щодо спільного майна, та ОСОБА_3 діяли недобросовісно.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення першої інстанції. При цьому посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 дізналася про укладення ОСОБА_2 оспорюваних правочинів під час розгляду справи про поділ майна подружжя, оскільки вона не надавала згоду на укладення це є підставою для визнання їх недійсними згідно статті 65 СК України. Вважає необгрунтоватим посилання суду апеляційної інстанції на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сином та батьком відповідно, що свідчить про їх недобросовісність. Зазначає, що апеляційний суд не застосував до спірних відносин висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 направив заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 10 лютого 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

Власником автомобілів (MAZDA СХ-5, Hyundai Tucson, ТАТА, БАЗ) є ОСОБА_3 , який придбав вказані автомобілі на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу з ОСОБА_2 .

В провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області з 13 травня 2016 року розглядається справа про поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій предметом спору є зазначені транспортні засоби. Наявність даного судового спору не заперечувалося сторонами.

Згідно частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У частині третій статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що: «відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. […] З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору».

Встановивши, що оспорювані договори купівлі-продажу автомобілів укладені ОСОБА_2 без згоди іншого подружжя - ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.

При скасуванні рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15. Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) відступила від вказаного висновку Верховного Суду України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн. Тому з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року втрачає законну силу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 826,80 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826,80 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков