Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 199/1485/14-ц

провадження № 61-19469св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є.В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_6 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року у складі судді Подорець О. Б. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Куценко Т. Р., Каратаєвої Л.О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що з серпня 2012 року вона перебувала з

ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилася

дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні, ОСОБА_6 добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, є приватним підприємцем, на утриманні інших дітей не має.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила суд стягнути із

ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 800 грн щомісяця до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця у розмірі

1 500 грн, починаючи стягнення з 24 лютого 2014 року до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати та зазначено про негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах місячних платежів.

Рішення районного суду мотивовано тим, що враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач на утриманні інших дітей не має, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважав обґрунтованими вимоги про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 гривень щомісяця до повноліття дитини.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка поживає разом з позивачкою, і повинен її утримувати, та виходячи з обставин справи, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн щомісяця до повноліття дитини.

При цьому посилання відповідача на те, що судом першої інстанції безпідставно визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі та без врахування фактичних обставин справи та його доходів й без урахування положень статті 182 СК України, колегія суддів не прийняла до уваги, оскільки відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а на час розгляду справи відповідач офіційно не працював.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Заявник посилався на те, щосудами попередніх інстанцій не враховано, що суд першої інстанції не повідомив його в установленому законом порядку про дату та час розгляду справи, чим позбавив його можливості скористатися правовою допомогою та прийняти участь у розгляді справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року було відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано з

Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах з серпня 2012 року, від яких мають неповнолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 є батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с.10).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини і згідно

статті 180 СК України зобов'язанні її утримувати до досягнення нею повноліття.

Встановивши вказані обставини та врахувавши, що ОСОБА_6 є працездатним, суди дійшли правильного висновку, що в силу зазначених положень СК України останній зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн, суди виходили з того, що ОСОБА_6 постійно не працює, але має можливість виплачувати аліменти у такому розмірі.

При цьому посилання відповідача на те, що судом першої інстанції безпідставно визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі та без врахування фактичних обставин справи та його доходів й без урахування положень статті 182 СК України, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано не прийняла до уваги, оскільки відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а на час розгляду справи відповідач офіційно не працював.

Доводи ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції повідомив його про виклик в судове засідання за допомогою смс повідомлення, без подання ним на те відповідної заявки, і цим позбавив його можливості скористатися правовою допомогою та прийняти участь у розгляді справи є необґрунтованими, оскільки ці доводи свідчать про те, що він знав про розгляд справи в суді першої інстанції, а крім того, останній мав можливість скористатися своїм правом на участь у судовому засіданні та реалізувати свої процесуальні права у суді апеляційної інстанції під час розгляду його апеляційної скарги на рішення районного суду.

Інші доводи скарги на правильність висновків суду не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович