Справа № 263/3912/18
Провадження № 2/263/129/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 березня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 13 березня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 06 жовтня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя їй виданий виконавчий лист № 6-188 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 60600 грн. Добровільно відповідачем рішення суду виконане не було. У жовтні 2010 року Центральним відділом ДВС м. Маріуполя відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 6-188. Зобов'язання належним чином виконане відповідачем 07 грудня 2017 року, а в період з 06 жовтня 2010 року по 07 рудня 2017 року систематично порушувалося, тому 3 % річних від простроченої суми складається із: 60600 грн. (сума боргу)*3%=1818 грн. (% за рік). 1818 грн.*7 років=12726 грн. Збитками, передбаченими ст. 623 ЦК України, сторона позивача вважає різницю між курсом валют на 2010 рік та 2017 рік. У зв'язку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 598, 599, 610, 611, 612, 617, 623, 624, 625, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 12726 грн., індексацію - 2560,19 грн., збитки - 55113,81, а всього - 70400 грн.

Відповідач не скористалася своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз'яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 14).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2018 року витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області матеріали виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 6-188 від 06 жовтня 2010 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 600 грн. (а. с. 23).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2018 року до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 1762 грн. у зв'язку із невиконанням ухвали про забезпечення доказів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України (а. с. 39).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 січня 2019 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2018 року про застосування до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 1762 грн. у зв'язку із невиконанням ухвали про забезпечення доказів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України (а. с. 59).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті на 01 березня 2019 року (а. с. 67).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 березня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Від представника позивача - ОСОБА_3 - надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надала, про причини неявки не повідомила, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені позивачем письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які вона посилається, а також докази, витребувані судом за клопотанням представника позивача, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що з витягу з виконавчого провадження № 35112508, яке перебувало на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що на виконанні перебував виконавчий лист № 0538/4203/12 від 01 листопада 2012 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку повороту виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року 60600 грн. та витрат на оплату судового збору у розмірі 107,30 грн., а всього - 60707,30 грн. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13 березня 2013 року вказане виконавче провадження закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», у зв'язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем мешкання боржника (вул. М.Батицького, 3/12, м. Харків) за заявою боржника (а. с. 44-45).

10 лютого 2017 року на депозитний рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від боржника ОСОБА_2 надійшли грошові кошти у сумі 61 702 грн., що підтверджується випискою з рахунку виконавчої служби (а. с. 47-48).

06 грудня 2017 року грошові кошти у сумі 60 600 грн. перераховані на рахунок стягувача ОСОБА_1, що підтверджується платіжним дорученням від 06 грудня 2017 року № 5519 (а. с. 46).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п'ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач мала грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 0538/4203/12 від 01 листопада 2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у порядку повороту виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року.

У випадку наявності судового рішення про стягнення коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення.

З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку, що між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення грошових коштів, невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

У даному випадку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та 3 % річних від простроченої суми.

Інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, тому їх нарахування проводиться лише на суму боргу та за період прострочення грошового зобов'язання.

Позивачем наданий розрахунок 3 % річних від простроченої суми за період з 06 жовтня 2010 року по 07 грудня 2017 року (а. с. 3).

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем грошове зобов'язання виконане (грошова сума виплачена) 10 лютого 2017 року, у зв'язку з чим, наявні підстави для стягнення 3 % річних саме за період невиконання відповідачем рішення (ухвали) суду - з жовтня 2010 року по дату внесення відповідачем (боржником) грошових коштів на рахунок виконавчої служби - 10 лютого 2017 року.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Таким чином, 3 % річних у вказаній справі становить 11 550 грн., виходячи з такого розрахунку: 60 600 * 3 % */ 365 * 2 319 днів прострочення.

У відповідності до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження сум індексації позивачем представлено суду розрахунок з урахуванням розмірів приросту індексу споживчих цін за період з січня 2011 року по березень 2018 року, яка становить 2 560,19 грн.

Відповідач правом на надання відзиву не скористалася, будь-яких доказів на спростування правильності розрахунку, наданого позивачем не представила.

У зв'язку з викладеним, оскільки позивачем представлені дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, доказів отримання їх з порушенням процесуального закону суду не представлено, на підставі цих даних, за відсутності іншого, можливо встановити дійсні обставини, у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування, тому суд, за відсутності іншого, приймає указаний позивачем помісячний розрахунок як дійсний, але за період прострочення, тобто по лютий 2017 року, а не по березень 2018 року, що становить 1 718,40 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків на підставі ст. 623 ЦК України, суд враховує наступне.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані.

Позивач повинна довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця», на яку посилається позивач як підставу для стягнення з відповідача збитків, жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки позивач могла і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, який у відповідності до ст. 263 ЦПК України застосований судом.

На підставі викладеного, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача збитків у порядку ст. 623 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 704,80 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 13 268,4 грн. х 100% : 70 400 грн. ціни позову = 18,8 %), тобто 18,8 % від ціни позову (18,8 % х 704,8 грн. : 100% = 132,8 грн.), що складає 132,8 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 614, 625, 623 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 11 550 грн. та інфляції - 1 718,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 132,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2.

Суддя О.М. Музика