Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 415/5874/15-ц

провадження № 61-28686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Легезіна Олексія Геннадійовича , на рішення апеляційного суду Луганської області в складі суддів: Стахової Н. В., Авалян Н. М., Орлова І. В., від 28 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким позичальник одержала кредит в сумі 129 200 грн на строк до 14 травня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом 18,5 % річних на задоволення споживчих потреб. Повернення кредиту та процентів визначено згідно з погодженим сторонами графіком, проте позичальник свої обов`язки за договором належним чином не виконала: порушила графік повернення кредиту та сплати процентів, не застрахувала іпотечне майно, а тому банк має право достроково одержати від позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 всю суму кредиту, а також вимагати сплати процентів і пені.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 108 859,17 грн, з яких: 85 056,94 грн - строкова заборгованість за кредитом; 5 381,07 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 1 747,31 грн - поточна заборгованість за процентами; 13 953,04 грн - прострочена заборгованість за процентами; 752,42 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 1 968,39 грн - заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів. Крім того, позивач просив також стягнути з відповідача ОСОБА_1 штраф за невиконання умов договору іпотеки в сумі 9 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області в складі судді Чернобривко Л. Б. від 16 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 85 056,94 грн та заборгованість за процентами у розмірі 1 747,31 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості мотивовано тим, що позичальник свої обов`язки за договором належним чином не виконувала та порушила графік повернення кредиту і сплати процентів за договором, у зв`язку із чим у банку виникло право вимагати дострокового погашення боргових зобов`язань. Разом з тим, після пред`явлення позову у даній справі позичальниця здійснила погашення простроченої заборгованості за кредитом і простроченими процентами за користування кредитом, що підтвердила в суді відповідними платіжними документами. Після погашення простроченої заборгованості поточна заборгованість складає: за кредитом - 85 056,94 грн, за процентами за користування кредитом - 1 747,31 грн, які підлягають стягненню солідарно з боржника та поручителя достроково згідно положень частини другої статті 1050 ЦК України. При цьому, нараховані банком суми пені за кредитним договором стягненню не підлягають, так як відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року встановлено мораторій на задоволення указаних вимог, оскільки відповідачка зареєстрована в АДРЕСА_1 , тобто в місті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення штрафу за порушення договору іпотеки мотивовано тим, що указані банком порушення договору іпотеки щодо обов`язкового страхування предмета іпотеки,оскільки на час розгляду справи позичальницею суду надано копії договорів № УА 116782 добровільного страхування від нещасних випадків від 30 жовтня 2015 року укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_1 , за погодженням з представником ПАТ АБ «Укргазбанк» Шмаковим А. В., та договору № УА 11783 від 30 жовтня 2015 року добровільного страхування майна, що передається в заставу, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_1 , узгодженого з вигодонабувачем ПАТ АБ «Укргазбанк», предметом якого є іпотечне майно. яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 28 липня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф у сумі 9 500 грн за невиконання умов договору.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у сумі 1 152,46 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості мотивовано тим, що позичальник свої обов`язки за договором належним чином не виконувала та порушила графік повернення кредиту і сплати процентів за договором, однак станом на момент розгляду справи судом першої інстанції усунула ті порушення, які стали підставою для звернення до суду із даним позовом, у зв`язку із чим відсутні підстави для дострокового стягнення кредитної заборгованості.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення штрафу за порушення договору іпотеки мотивовано тим, щоіпотекодавець ОСОБА_1 зобов`язалась на період дії іпотечного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування (в тому числі від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування. Пунктом 4.2 цього договору сторони передбачили відповідальність іпотекодавця за невиконання чи неналежне виконання умов договору у вигляді сплати штрафі у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. В сумарному виразі розмір такого штрафа становить 9 500 грн. Оскільки указане вище зобов`язання іпотекодавець ОСОБА_1 порушила, банк має право на стягнення з останньої відповідної суми штрафу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Легезін О. Г., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині стягнення з відповідачів строкової заборгованості в розмірі 85 056,94 грн, поточної заборгованості за процентами в розмірі 1 747,31 грн, що разом складає 86 804,25 грн та ухвалити в указаній частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга не містить доводів про незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення в частині вирішення вимог позову про стягнення нарахованих сум пені за кредитним договором та стягнення штрафу за договором іпотеки, у зв`язку із чим справа в указаних частинах Верховним Судом не переглядається в силу вимог статті 400 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в частині вимог позову про дострокове стягнення поточної заборгованості за кредитом та процентами, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову в цій частині. Вимогами частини другої статті 1050 ЦК України установлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У кредитному договорі відсутні умови, які обмежують застосування до вирішення даного спору указаних положень закону. Крім того умови пункту 5.1 кредитного договору передбачають право банку відмовитись від своїх зобов`язань за договором та/або розірвати договір у випадку порушень позичальником договірних зобов`язань, при цьому неповернута сума кредиту, процентів та інших витрат банку підлягає поверненню позичальником. Право банку на дострокове виконання боргових зобов`язань у зв`язку із, зокрема, неналежною сплатою страхових платежів за договором страхування майна, переданого в заставу, та за договором страхування власного життя передбачено також пунктом 3.2.5 кредитного договору.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу та просила відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Обставини справи, встановлені судами в частині, яка переглядається

Судами встановлено, що за кредитним договором № Ф-702 від 15 травня 2008 року з урахуванням додаткової угоди № 1 від 13 лютого 2009 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 129 200 грн на строк з 15 травня 2008 року по 14 травня 2028 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 18,5 % річних на задоволення споживчих потреб позичальника.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечене порукою відповідно до укладеного договору поруки №Ф-702/П від 15 серпня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 . За вказаним договором поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору.

Позичальник ОСОБА_1 допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Після пред`явлення позову позичальниця здійснила погашення простроченої заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

Після погашення простроченої заборгованості поточна заборгованість складає: за кредитом - 85 056,94 грн, за процентами за користування кредитом - 1747,31 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду в частині, яка переглядається, не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки невстановленосамим договором (частина четверта статті 559 ЦКУкраїни), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18).

Із прийняттям такого висновку внесена правова визначеність щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Вирішуючи справу в частині, яка переглядається, суд апеляційної інстанції на вищевказані вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що право кредитора на дострокове погашення спірного зобов`язання передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору (пункти 3.2.5, 5.1 договору) та положеннями чинного законодавства.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши в цій частині, що позичальниця належним чином не виконувала свої кредитні зобов`язання, визначене сплатою щомісячних платежів, у зв`язку із чим згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України банк мав право вимагати дострокового виконання кредитного зобов`язання та реалізував своє право пред`явленням позову у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення спірної заборгованості, забезпеченої договором поруки, із боржниці та поручителя солідарно.

Згідно вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що в частині вимог позову про дострокове стягнення поточної заборгованості апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду у відповідній частині та залишає в цій частині в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 413, 415 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Легезіна Олексія Геннадійовича , задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 28 липня 2016 року скасувати в частині позовних вимог про дострокове стягнення кредитної заборгованості, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик