ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/24/16 Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Номер провадження №22ц-819/478/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 05 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Антонівської селищної ради про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобовязати відповідача прибрати збудований ним септик (вигрібну яму), за власний рахунок знести самовільно побудований ним капітальний гараж, який знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Херсон, смт Антонівка, вул. Щорса, 46; заборонити відповідачу використовувати критий навіс, прибудований до житлового будинку за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, вул. Щорса, 46 в якості автомобільної стоянки та виконувати на цій території будь-які роботи з ремонту та обслуговування автотранспорту; стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. за незручності, спричинені відповідачем внаслідок довготривалого порушення правил добросусідства, а також стягнути з відповідача грошові кошти за проведення судової будівельно-технічної експертизи та послуги адвоката.

В обгрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок № 48, по вул. Щорса, в смт Антонівка, м. Херсона. Власником житлового будинку № 46, по вул. Щорса є відповідач, який самовільно, без погодження з відповідними державними установами, що здійснюють контроль за будівництвом інфраструктури та обєктів будівництва, спорудив на своїй земельній ділянці септик (вигрібну яму), капітальний гараж та критий навіс, чим порушив правила добросусідства.

Так, септик (вигрібна яма) споруджений з порушенням санітарних, гігієнічних та будівельних норм, внаслідок чого каналізаційні стоки з двоповерхового будинку відповідача стікають у вигрібну яму, яка згідно технічних документів має обєм лише 1,5 куб.м і до неї відсутній будь-який доступ спеціальної техніки для відбору каналізаційних стоків.

При облаштуванні вигрібної ями відповідачем не були застосовані будівельні конструкції, які не допускають фільтрацію фекальних стоків у ґрунт, отже ці стоки з будинку відповідача дренують у землю і забруднюють ґрунти інших сусідів, будівлі яких, з урахуванням рельєфу місцевості, розташовані з іншої сторони земельної ділянки відповідача, що відповідно до приписів ст.104 ЗК України дає йому право вимагати припинення екологічно небезпечної діяльності на сусідній земельній ділянці.

Капітальний гараж споруджений на відстані 5,3 метра від житлового будинку № 48, що є порушенням вимог ДБН 79-92 та створює незручності, йому та членам родини для проживання у належному їм будинку.

Критий навіс для технічного обслуговування автомобільного транспорту встановлений на відстані 3-3,5 метрів від житлового будинку №48 і фактично виконує функцію автомобільної стоянки та майданчика для проведення ремонтних робіт та мийки автотранспорту відповідача та інших автомобілів.

Крім того, позивач зазначив, що самовільне будівництво створює незручності для проживання його родини в своєму будинку (шум від ремонтних робіт, мийки автомобіля із застосування компресора високого тиску, забруднення повітря та землі хімічними сполуками, неприємними запахами).

Просив задовольнити позовні вимоги на підставі норм ст.ст.319, 376 ЦК України та ст. 103-104 ЗК України.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2018 року позов задовольно частково.

ОСОБА_7 ОСОБА_8 перенести вигрібну яму на відстань 20 м від житлового будинку № 48, по вул. Щорса в смт Антонівка та 20 м від водопровідного колодязю, розташованого на ділянці № 48, по вул. Щорса, смт Антонівка в м. Херсоні.

Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позвних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у відповідній частині.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що розташування будівлі гаражу та навісу по вул. Гончара (Щорса),46 в смт Антонівка не відповідають вимогам п. 7.50 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», а навіс - також і п.п. 5.28, 5.29 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства здоровя від 19 червня 1996 року №173. Протипожежна відстань від гаражу до житлового будинку не відповідає вимогам таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Також порушені вимоги санітарно-епідеміологічної безпеки.

Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надана оцінка щодо неправомірності використання відповідачем навісу в якості автомобільної стоянки та виконання робіт по ремонту та обслуговуванню автотранспорту.

Апелянт наголошує, що судом порушені правила оцінки доказів, а саме не враховано категоричний висновок судової будівельно-технічної експертизи №41 від 25 травня 2018 року про наявність порушень з боку відповідача щодо самовільного побудування гаражу, критого навісу та використання його в якості автомобільної стоянки, мийки та для обслуговування транспортних засобів. Також судом не врахований висновок Херсонського міського товариства захисту прав споживачів №8а від 16.08.2016 року (а.с.249), яким підтверджується знаходження спірних обєктів з порушенням вимог протипожежної та санітарно-епідеміологічної безпеки, на недопустимій відстані від сусіднього будинку.

Відповідач у справі ОСОБА_6, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та у хвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

Апелянт зазначає, що розташування вигрібної ями відповідає нормам зазначеним у таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», затверджених Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 23 квітня 2018 року №100, які набули чинності з 01 вересня 2018 року і враховують тісну забудову в містах.

Крім того вказує, що земельна ділянка, яка належить позивачу розташована вище на 0,7 м належної йому земельної ділянки, що унеможливлює попадання каналізаційних стоків з земельної ділянки по вул. Гончара (Щорса), 46 на земельну ділянку по вул. Гончара ( Щорса),48.

Також наголошує на тому, що вигрібна яма побудована господарським способом та введена в експлуатацію у 2006 році, а твердження позивача про те, що вона не відповідає вимогам ДБН, оскільки є негерметичною та малообємною не підтверджуються будь-якими доказами.

Апелянт також вказує на безпідставне застосування судом п.2.22 Державних санітарних норм та правил щодо утримання територій населених місць, оскільки такі не встановлюють відстані від вигрібної ями до мереж водопроводу та водопроводного колодязю, який знаходиться на території земельної ділянки позивача, а регулюють нормативи лише до водозабірного колодязю, тобто того, в якому вода знаходиться у відкритих джерелах або резервуарах.

Письмові відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобовязання ОСОБА_6 знести гараж, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено самовільне будівництво на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, а позивачем не доведено, що таким будівництвом порушені його права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим у справі та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 згідно до свідоцтва про право власності № 69 від 22.05.2000 року, виданого на підставі рішення Антонівської селищної ради № 69 від 10.05.2000 року, належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0790 га в м. Херсоні, смт Антонівка, вулиця Щорса, 48, яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Антонівської селищної ради № 253 від 25.09.2007 року (а.с.8,11).

ОСОБА_6 згідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.08.2004 року є власником житлового будинку, який розташований у м. Херсоні, смт Антонівка, вул. Щорса, 46 на земельній ділянці площею 0, 1490 га, яка належить відповідачу на праві власності відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Антонівської селищної ради № 715 від 02.04.2010 року (а.с.39-45).

На земельній ділянці по вул. Щорса, 46 відповідачем побудований гараж, який позначений літ. «М» та є самовільним будівництвом, що вбачається з технічного паспорту на житловий будинок ( а.с.41-43), чого також не заперечує відповідач.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що наявність зазначеної будівлі гаражу порушує його права, оскільки обєкт побудовано на відстані 5,3 м від його житлового будинку, що порушує санітарні, гігієнічні та будівельні норми для зазначеної категорії капітальних споруд та створює для нього та його сімї незручності для проживання у своєму будинку (неприємні запахи, забруднення тощо).

Відповідно норм ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Така правова позиція щодо застосування положень статті 376 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року .

Відповідно норм ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

У силу приписів норм ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, докази на підтвердження таких обставин подаються сторонами та іншими учасниками справи і такі повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми ( ст. ст. 77-81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проведеними судовими будівельно-технічними експертизами у справі від 07 липня 2016 року та від 25 травня 2018 року встановлено, що розташування будівлі гаражу літ. «М» на земельній ділянці № 46 по вул. Щорса в смт Антонівка відповідає вимогам п.3.25 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині дотримання відстані до суміжної межі.

При цьому, експертом ОСОБА_9, яка проводила експертизу від 25 травня 2018 року встановлені порушення п.3.25 ДБН 360-92 в частині дотримання протипожежної відстані між будівлею гаражу та будівлею житлового будинку № 48 становить 5,6 м при необхідній 6 м.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що самовільно збудований гараж порушує його права наявністю неприємних запахів, забруднення, тощо, та не посилався на порушення норм пожежної безпеки. Крім того, враховуючи незначне порушення протипожежної відстані між будівлями (0,40 м), відсутні підстави вважати, що зазначені обставини порушують права позивача.

Не підтверджують доводи позивача щодо порушення його прав й посилання на лист Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 04 грудня 2018 року за № 77/14/6837 про невідповідність розташування гаражу вимогам таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», оскільки останній не містить інформації щодо обстеження обєкту та відомостей про створення небезпеки для власника житлового будинку № 48 по вул. Щорса.

Саме по собі посилання на самовільність зведення гаражу не є доказом порушення прав позивача та не є достатньою, самостійною підставою для задоволення позову.

Що стосується навісу, колегія суддів зауважує, що відповідно даних технічного паспорту на житловий будинок по вул. Щорса, 46 в смт Антонівка навіс літ. «Л», який прибудований до гаражу «М» згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №2 від 08 січня 2013 року, не є самочинним будівництвом (зворот а.с.88).

На вирішення обох експертів судом першої інстанції ставилось питання: «Чи допустимо згідно вимог ДБН використання критого навісу, прибудованого до житлового будинку по адресу вул. Щорса, 46 в смт Антонівка м. Херсона в якості автомобільної стоянки та виконання на цій території робіт по ремонту та обслуговуванню автотранспорту?»

Експертами встановлено, що навіс, який є предметом спору прибудовано до гаражу «М», а не до житлового будинку, як зазначив суд. Жоден з експертів не встановив факт використання спірного навісу як автомобільної стоянки та виконання на цій території робіт по ремонту та обслуговуванню автотранспорту. Це також вбачається з фотознімків, доданих до висновків експертизи, що зазначений навіс використовується для власних потреб власника земельної ділянки, у тому числі й для зберігання автомобіля. Доказів використання навісу в якості автомобільної стоянки, мийки та обслуговування автотранспорту матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на висновки судової будівельно-технічної експертизи від 25 травня 2018 року щодо порушення використання навісу в якості автомобільної стоянки, мийки та обслуговування автотранспорту в розумінні ДБН 360-92**«Планування і забудова міських та сільських поселень» та п.п. 5.28 та 5.29 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 19 червня 1996 року № 173, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки факту такого використання експертом не встановлено. В експертизі лише зазначено, що використання критого навісу літера «Л», прибудованого до будівлі самовільного гаражу літера «М» в якості автомобільної стоянки, мийки та обслуговування транспортних засобів не відповідає вимогам пункту 7.50 ДБН 360-92**. Тобто порушення прав позивача буде мати місце у випадку, якщо відповідач буде використовувати спірний навіс для автомобільної стоянки, мийки та обслуговування автотранспорту.

Таким чином, позивачем не наведено належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, яким саме чином порушуються його права, а тому підстав для задоволення його апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Допитана у судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_10, якою проведена судова будівельно-технічна експертиза від 07 липня 2016 року, пояснила, що ДБН 390-92** на час ухвалення рішення судом першої інстанції втратили свою чинність внаслідок затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», затверджених Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23 квітня 2018 року №100, які вступили в дію з 01 вересня 2018 року, та які, відповідно розяснень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 лютого 2019 року є діючими на даний час.

Також експерт пояснила, що проводила експертне дослідження з урахуванням Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Херсоні, затверджених рішенням міської ради від 31.05.2011 № 221, якими визначені відстані розташування вигрібних ям до житлових будинків, виходячи з того, що середній розмір земельних ділянок, які закріплювались за домоволодіннями у м. Херсоні не в повній мірі дозволяє їх мешканцям додержуватись вимог ДБН-360-92**.

Відповідно до п.п. 7.2.14 Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Херсоні, затверджених рішенням міської ради від 31.05.2011 № 221, забороняється експлуатувати туалети та вигрібні ями без акту прийняття до експлуатації та періодичної перевірки на герметичність (1 раз на 3 роки), виданого спецінспекцією по контролю за станом благоустрою міста; вигрібних ям більше як 0,35 м до верхнього рівня ями; розміщення вигрібних ям та дворових туалетів ближче як 8 м від будівлі.

Відповідач не довів суду, що 1 раз на 3 роки він проводить перевірку вигрібної ями на герметичність, однак, на думку колегії суддів, при недоведеності позивачем порушення його прав, обраний ним спосіб захисту зобовязати відповідача ліквідувати вигрібну яму, не є обґрунтованим.

Як убачається з висновків проведених у справі експертиз вигрібна яма, позначена у технічному паспорті на житловий будинок № 46 по вул. Щорса під №4, розташована на відстані 13,0 м від житлового будинку літ. « А» по вул. Щорса,48 в смт Антонівка, що перевищує відстань, визначену у п.п. 7.2.14 Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Херсоні.

Посилання позивача на те, що вигрібна яма збудована без погодження із відповідними державними установами спростовується матеріалами інвентарної справи ( а.с.73), відповідно яких збудована господарським способом та введена в експлуатацію у 2006 році.

Крім того, обидва експерти встановили, що земельні ділянки, які належать сторонам, розташовані на території, що має уклін у бік річки Дніпро із значним падінням відміток поверхні землі і земельна ділянка № 48, яка належить позивачу, розташована вище на 0,7 м земельної ділянки № 46, що є перешкодою у разі негерметичності вигрібної ями, для попадання зливних мас із вигрібної ями, розташованої на земельній ділянці №46 на земельну ділянку позивача.

Також експертизами встановлено та сторонами не заперечується, що на земельних ділянках сторін проходить централізоване водопостачання, і як пояснила експерт ОСОБА_10, відстань від вигрібних ям до мережі централізованого водопостачання, як і до крану не встановлена, оскільки мережа центрального водопостачання є захищеною системою та може проходити поряд з каналізаційною мережею при додержанні технології їх улаштування, на відміну від водозабірних колодязів.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а рішення в частині задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача перенести вигрібну яму підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимогГамана ОСОБА_11 до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Антонівської селищної ради про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2019 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

ОСОБА_3