Ухвала

Іменем України

25 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 173/1369/17

провадження № 61-294ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі судді Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 205, 16 грн.

ОСОБА_4, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційної скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з підстав несплати судового збору; надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що доказів того, що заявник звільняється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_4 не надав, також заявником не було надано доказів щодо неможливості сплати судового збору у зв'язку із скрутним матеріальним станом.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що у нього скрутне матеріальне становище, оскільки більшість коштів витрачає на лікування. Судом апеляційної інстанції не враховано, що він є не тільки інвалідом 3 групи, а інвалідом війни 3 групи. Крім того, до суду апеляційної інстанції він надав сім виписних епікризів з військових шпиталів та лікарень з переліком його діагнозів та захворювань, однак суд їх не взяв до уваги та повернув його апеляційну скаргу у зв'язку із несплатою судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

У лютому 2019 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Повертаючи апеляційну скаргу заявникові, апеляційний суд зробив висновок про неусунення недоліків у ній, зокрема встановлено, що ОСОБА_4 не сплатив судовий збір. Апеляційний суд дав оцінку клопотанню заявника про звільнення його від сплати судового збору відповідно до закону та не встановив таких підстав.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Аналіз наведеної норми, дає підстави для висновку, що законодавець розрізняє поняття «учасник бойових дій» та «особи з інвалідністю внаслідок війни».

ОСОБА_4 є інвалідом війни 3 групи (посвідчення серії НОМЕР_1) і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Однак, зазначене посвідчення не є доказом того, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій або Героєм України.

Відповідно частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. Однак, ця справа з питанням соціального захисту відповідача не пов'язана.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеною нормою передбачено право суду, а не його обов'язок щодо звільнення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 81, 83 Цивільного процесуального кодексу України покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував сім виписних епікризів з військових шпиталів та лікарень, є безпідставними, оскільки зазначені докази не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що, враховуючи майновий стан сторони, суд своєю ухвалою може звільнити від сплати судового збору за умови надання заявником доказів про розмір його доходу за попередній календарний рік та, що сума судового збору перевищує 5 відсотків зазначеного розміру.

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, апеляційний суд, встановивши, що наведені у клопотанні про звільнення від сплати судового збору доводи заявника не дають підстав для його задоволення, оскільки будь-якими доказами об'єктивно не підтверджуються, та оскільки ОСОБА_4 зазначені недоліки в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року не усунув, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик