Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 523/17197/15-ц

провадження № 61-24792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_2,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Одеської області

від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д.,

Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» (далі - ТОВ «Постман») та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2013 року між ним та

ТОВ «Постман» було укладено договір про фінансовий лізинг та додаток до нього, загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало

ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 I TDI шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати йому встановлені договором платежі та повернути йому автомобіль відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання умов вказаного договору між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки

від 18 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_2 поручився за належне виконання зобов'язань ТОВ «Постман» та несе солідарну відповідальність за виконання усіх зобов'язань лізингоодержувача.

Зобов'язання поручителя включають лізингові платежі, інші платежі, штрафні санкції, та відшкодування збитків, що підлягають сплаті лізингоодержувачем у відповідності до положень зазначеного договору. Договір поруки є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг

від 18 грудня 2013 року.

Щомісячний лізинговий платіж включав у себе: суму, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим договором (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт об'єкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з договором).

ТОВ «Постман» належним чином умов вказаного договору лізингу не виконував, у зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 140 927,01 грн, в тому числі: 81 601,28 грн - заборгованість зі сплати лізингових платежів; 3 976,57 грн - пеня;

1 192,97 грн - 3% річних; 7 062,88грн. - інфляційні втрати;

11 321,03 грн - проценти за користування чужими коштами; 1 777,00 грн - штраф за направлення нагадування та пеня 10 %; 33 595,28 грн - вартість юридичних послуг; 400,00 грн - відшкодування послуг стоянки.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_2 зазначений розмір заборгованості за договором лізингу від 18 грудня 2013 року та відшкодувати збитки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_2 на користь

ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором фінансового лізингу № 00009287 від 18 грудня 2013 року в сумі 140 927,01 грн, у тому числі: 81 601,28 грн - заборгованість зі сплати лізингових платежів;

3 976,57 грн - пеня; 1 192,97 грн - 3% річних; 7 062,88 грн - інфляційні втрати; 11 321,03 грн - проценти за користування чужими коштами;

33 595,28 грн - вартість юридичних послуг; 400,00 грн - відшкодування послуг стоянки; 1 777,00 грн - штраф за направлення нагадування та пеня 10 %.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Постман» належним чином умов договору фінансового лізингу від 18 грудня 2013 року не виконувало, не сплачувало лізингові платежі відповідно до графіку, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Оскільки відповідно до договору поруки ОСОБА_2 виступив поручителем

ТОВ «Постман», тому за порушення умов договору фінансового лізингу

від 18 грудня 2013 року вони відповідають перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» як солідарні боржники.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 02 березня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 березня

2017 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діяв в інтересах ОСОБА_2, задоволено частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня

2016 року в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до

ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 00009287 та відшкодування збитків скасовано.

Провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 00009287 від 18 грудня 2013 року та відшкодування збитків закрито.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня

2016 року в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 00009287 та відшкодування збитків змінено.

Позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 00009287, відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором фінансового лізингу № 00009287 від 18 грудня 2013 року: 81 601,28 грн - заборгованість зі сплати лізингових платежів станом на 13 жовтня 2015 року; 3 976,57 грн - пеня; 1 192,97 грн - 3% річних; 7 062,88грн - інфляційні втрати; 11 321,03 грн - проценти за користування чужими коштами; 400,00 грн - відшкодування послуг стоянки; 1 777,00 грн - штрафні санкції та пеня 10 %, всього 107 331,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» витрати на правову допомогу 3 000,00грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» є юридичними особами і між ними виникли господарські правовідносини, тому позов між вказаними юридичними особами про стягнення заборгованості за лізинговими платежами, відшкодування збитків підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження в цій частині, підлягає закриттю.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважав, що висновок суду першої інстанції щодо солідарної відповідальності ТОВ «Постман» та

ОСОБА_2 і розгляд вказаних вимог в одному провадженні за правилами ЦПК України є неправильним, не ґрунтується на законі.

Позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 є обґрунтованими та наявні підстави для їх часткового задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2

в особі представника - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог

ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, відшкодування збитків відмовити.

Отже, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості

за договором фінансового лізингу від 18 грудня 2013 року та відшкодування шкоди не оскаржується, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну 523/17197/15-ц із Суворовського районного суду м. Одеси.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року справу за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування збитків призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна»,

всупереч вимог договору лізингу, не повідомило поручителя ОСОБА_2 про неналежне виконання ТОВ «Постман» лізингового договору та про прийняте рішення про розірвання договору.

Позивач просив стягнути щомісячні лізингові платежі № 14 - термін оплати 15 лютого 2015 року, № 15 - термін оплати 15 березня 2015 року,

№ 16 - термін оплати 15 квітня 2015 року, № 17 - термін оплати 15 травня

2015 року, № 18 - термін оплати 15 червня 2015 року, враховуючи, що позовна заява була надіслана 23 жовтня 2015 року, то по чергових щомісячних лізингових платежах № 14, № 15, № 16 було пропущено встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний термін для звернення з позовом до поручителя, а тому вважав, що порука за лізинговим договором від 18 грудня 2013 року є припиненою.

Щодо стягнення із нього інфляційних витрат зазначав, що така позовна вимога неправомірно була задоволена рішенням апеляційного суду.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а, не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, розрахунки в якій були предметом спірного лізингового договору індексації не підлягає.

Враховуючи, що відповідно до умов пунктів 6.3 та 6.4. лізингового договору

від 18 грудня 2013 року усі платежі хоча і повинні бути сплачені в гривні, але підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми лізингу в доларах США, тому вважав, що не було підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляційних процесів, оскільки всі платежі по вищевказаному лізинговому договору самостійно коригувалися позивачем під час виставлення рахунків відповідно до курсу долару США, що в свою чергу унеможливило виникнення втрат у позивача в зв'язку із знеціненням національної грошової одиниці - гривні.

Лізингові платежі згідно пунктів 6.3 та 6.4 лізингового договору та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (розраховувалися та сплачувалися у гривнях в еквіваленті долара США (по обмінному курсу на момент сплати), і в такому випадку нарахування інфляційних витрат суперечить пункту 10 оглядового листа Вищого Господарського Суду України від 29 квітня 2013 року «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Також зазначав, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення відсотків за користування чужими коштами є неправомірними, оскільки вони не передбачені лізинговим договором та Законом України «Про фінансовий лізинг», як стягнення за користування чужими коштами.

Заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ТОВ «Порше Лізинг Україна» було подано заперечення на касаційну скаргу в яких зазначено, що заборгованість

ТОВ «Постман» перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за лізинговими платежами у розмірі 81 601,28 грн є обґрунтованою та доведеною належними та допустимими доказами.

Зазначало, що у пункті 8.2.1. договору вказано, що у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.Враховуючи зазначене,

ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право стягнути пеню в судовому порядку. Сума пені складає 3 976,57 грн, а, отже, пеня нарахована вірно та не перевищує періоду її нарахування відповідно до вимог статті 549 ЦК України.

При цьому, три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Таким чином, загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання ТОВ «Постман» грошових зобов'язань за цим договором склала 1 192,97 грн, а втрати від інфляційних процесів з урахуванням вимог законодавства склали 7 062,88 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» було укладено договір про фінансовий лізинг та додаток до нього, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 I TDI шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців,

а ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» встановлені договором платежі та повернути автомобіль останньому відповідно до умов договору (а.с. 13).

До договору про фінансовий лізинг від 18 грудня 2013 року приєднаний графік покриття витрат та виплат лізингових платежів (план відшкодування)(а.с. 14-17).

Додатком до договору про фінансовий лізинг від 18 грудня 2013 року є загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (а.с. 25-36).

На забезпечення виконання умов договору фінансового лізингу

від 18 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 поручився за належне виконання зобов'язань ТОВ «Постман» та несе солідарну відповідальність за виконання усіх зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу

серії НОМЕР_3 транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 I TDI шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, рік виробництва 2013, належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с. 40).

Відповідно до акта прийому-передачі від 25 грудня 2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 I TDI шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2,

рік виробництва 2013 (а.с. 37).

Згідно пункту 6.1. контракту (договору) за користування автомобілем

ТОВ «Постман» зобов'язується щомісяця виплачувати позивачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» платежі, розмір яких визначено у договорі. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом (включаючи окрім іншого, витрати на ремонт об'єкту, реєстраційні платежі та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом).

На виконання своїх зобов'язань за контрактом (договором) ТОВ «Постман» в період з 18 грудня 2013 року по 02 лютого 2015 року виконало свої зобов'язання по сплаті 13 лізингових платежів.

Встановлено, що ТОВ «Постман» порушило умови договору, не сплачувало лізингові платежі відповідно до графіку, у зв'язку із чим ТОВ «Порше Лізинг Україна» надіслало ТОВ «Постман» повідомлення-вимогу від 05 травня

2015 року про повернення об'єкта лізингу та розірвання договору фінансового лізингу від 18 грудня 2013 року (а.с. 43-44.).

Відповідно до пункту 12.13 контракту, останній припиняє свою дію

на 10-(десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони. Згідно відмітки на поштовому конверті повідомлення вимога від 05 травня 2015 року надіслана ТОВ «Постман»

14 травня 2015 року .

У зв'язку з припиненням договору фінансового лізингу від 18 грудня

2013 року ТОВ «Постман» передав ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 I TDI шасі

№ НОМЕР_4, двигун НОМЕР_2, рік виробництва 2013.

Загальний розмір заборгованості ТОВ «Постман» перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за лізинговими платежами станом на 13 жовтня 2015 року становить 81 601,28 грн. Несплаченими є лізингові платежі № 14-18

(додаток № 8).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальний розмір 3% річних становить 1 192,97грн.

Інфляційні витрати складають 7 062,88грн.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Загальний розмір процентів за користування чужими грошима становить

1 1321,03 грн.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання

Відповідно до пункту 8.2.1. цього договору, у випадку прострочення сплати платежу до ТОВ «Постман» застосована пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Сума пені складає 3 976,57 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2, подана представником - ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Договором фінансового лізингу передбачені щомісячні платежі,

ТОВ «Постман» порушило умови договору, не сплачувало лізингові платежі відповідно до графіку, то визначені в графіку дати платежів і є строком виконання основного зобов'язання у зв'язку із чим ТОВ «Порше Лізинг Україна», повинно було протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникненням простроченої заборгованості) пред'явити вимоги до поручителя, тобто строк пред'явлення вимоги до поручителя повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

У разі пред'явлення вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року зробила правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції не врахував наведених норм матеріального права й тих обставин, що договором фінансового лізингу передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), не перевів доводів апеляційної скарги щодо обґрунтування визначеної суми заборгованості ТОВ «Постман», доводів про те, чи пред'явив ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимоги до поручителя у межах шести місяців за кожним періодичним платежем, та чи не припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Проте апеляційний суд на зазначені вимоги закону та умови договору уваги не звернув та не перевірив обґрунтованість розрахунку ТОВ «Порше Лізинг Україна» щодо стягнення пені та штрафу, не визначився із тим, чи не є це застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв'язку з наведеним оскаржуване рішення апеляційного суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та відшкодування збитків не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником -ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року

в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та відшкодування збитків скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк