Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 396/2613/15-ц

провадження № 61-21418св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Новоукраїнська районна державна адміністрація Кіровоградської області,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2016 року у складі ОСОБА_10 та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області

від 26 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Письменного О. А.,

Франко В. А., Єгорової С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - Новоукраїнська РДАКіровоградської області) про визнання розпорядження органу влади недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що він є головою фермерського господарства «Чередніченко і К» (далі - ФГ «Чередніченко і К»). У 1996 році йому була надана в постійне користування земельна ділянка площею 50 га, для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом від 09 січня 1996 року. Розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області

від 29 вересня 2009 року припинено право ОСОБА_1 на постійне користування вказаною земельною ділянкою, яку було надано йому Шишкинською сільською радою у зв'язку із поданою заявою про добровільну відмову від такого права. При цьому, згідно з пунктом 2 та пунктом 3 оскаржуваного розпорядження земельну ділянку площею 0,2115 га, зайняту польовими дорогами, переведено до земель запасу державної власності Шишкінської сільської ради та визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею виданий ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкінської сільської ради від 09 січня 1996 року.

Про наявність такого розпорядження до 2013 року він не знав, оскільки

будь-яких заяв до Новоукраїнської РДА Кіровоградської області щодо добровільної відмови від свого права постійного користування земельною ділянкою не писав та повноважень на подання такої заяви нікому не надавав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 29 вересня 2009 року, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, переданій ОСОБА_1

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 28 серпня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2015 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 25 грудня 2015 року залучено до участі у справі третіми осібами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 28 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна заява про визнання недійсним оспорюваного розпорядження подана до суду

27 лютого 2014 року, тобто більше ніж через чотири роки після того, як позивач довідався або міг довідатися про порушення його прав, із заявами про поновлення строку позовної давності не звертався, доказів поважності пропуску позовної давності суду не надав, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що строк позовної давності пропущений позивачем без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 грудня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини обґрунтування про застосування строків позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо визнання недійсним розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою, наданої в постійне користування позивачу, оскільки на підставі його заяви та заяв членів фермерського господарства про безоплатну передачу у приватну власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку ріллі в розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель державної власності наданих, фермерському господарству в постійне користування, він отримав у власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства, чим фактично відмовився від права постійного користування. Проте застосування позовної давності можливе лише до обґрунтованого позову, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності підлягає зміні, включивши з мотивувальної частини обґрунтування щодо застосування строків позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у лютому 2017 року,

ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року цю справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що складена 07 вересня 2009 року заява про вилучення та припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0, 2115 га від імені ОСОБА_1, на підставі якої було винесено оскаржуване розпорядження Новоукраїнської РДА Кіровоградської області, написана не ОСОБА_1, а іншою особою, і це встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Докази, на підставі яких були ухвалені оскаржувані рішення (зокрема, заява ОСОБА_1 про добровільну відмову від постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства площею

50,0 га), і на підставі яких було відмовлено у задоволенні позовних вимог, судами не досліджувались взагалі, оскільки ці докази відповідачем до суду не надавались з причин їх відсутності.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 29 вересня 2009 року припинено право користування земельною ділянкою площею 50 га, яка була надана ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства (а. с. 14, т. 1).

ОСОБА_1 є головою ФГ «Чередніченко і К», членами якого є ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, що підтверджується статутом фермерського господарства (а. с. 54-59, т. 2).

17 лютого 2007 року ОСОБА_1 подав до Новоукраїнської РДА Кіровоградської області заяву про передачу йому безоплатно у приватну власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку ріллі в розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель державної власності, наданих йому для ведення фермерського господарства в постійне користування на території Шишкінської сільської ради, аналогічні заяви були подані всіма членами фермерського господарства (а. с. 33-37, т. 1).

На підставі зазначених заяв, розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 23 травня 2007 року було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності у власність в розмірі земельних часток (паїв) із земель, наданих ОСОБА_1 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства громадянам - голові та членам ФГ «Чередніченко і К» (а. с. 44, т. 1).

Згідно із поданою до державного підприємства «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») заявою від 31 жовтня 2007 року ФГ «Чередніченко і К» просило виконати роботи по відведенню земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства із земель постійного користування ФГ «Чередніченко і К» на території Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а. с. 38, т. 1).

31 жовтня 2007 року між ФГ «Чередніченко і К» та ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який був підписаний ОСОБА_1 Також ним були підписані завдання на виконання робіт, календарний план виконання робіт та кошторис (а. с. 162-165, т. 2).

Розпорядженням голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області

від 11 грудня 2009 року на підставі виготовленого у 2009 році проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в розмірі земельної частки (паю) голові та членам фермерського господарство було передано у власність для ведення фермерського господарства земельні ділянки громадянам - голові та членам ФГ «Чередніченко і К» із земель, наданих голові ФГ ОСОБА_1 у постійне користування для ведення (селянського) фермерського господарства на території Шишкінської сільської ради (а. с. 178, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суди порушили вимоги закону щодо юрисдикції спору.

ЦПК України 2004 року передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 ГПК України 1991 року підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України 1991 року, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу (частини друга та третя статті 21 ГПК України 1991 року).

Отже, на момент звернення до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом могли бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України 1991 року господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 20 ГПК України 1991 року визначено особливості предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами у тому числі з центральним органом виконавчої влади який реалізує політику у сфері земельних відносин щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18) та від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц (провадження 14-157цс18).

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в судовому рішенні від 10 жовтня 2018 року у справі № 694/1211/16-ц (провадження № 61-19983св18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суди не надали оцінки тому, що позивач у справі ОСОБА_1 13 березня 1996 року зареєстрував ФГ «Чередніченко і К.», що свідчить про створення ним юридичної особи (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»), є його головою та звернувся до суду із позовом до Новоукраїнської РДА Кіровоградської області, відтак, спір за своїм суб'єктним складом й характером правовідносин має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 28 квітня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання розпорядження органу влади недійсним закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта