Справа № 419/1340/19
Провадження № 2/419/400/2019
17 вересня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Шапка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору згідно договорів поруки, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору згідно договорів поруки.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.04.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги, належне Цедентові і стає кредитором за кредитним договором №1на від 29.03.2012 року, укладеного між Цедентом і ОСОБА_5 .
29.03.2012 року був укладений договір поруки №1на/1 між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають з кредитного договору.
29.03.2012 року був укладений договір поруки №1на/2 між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_4 взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають з кредитного договору.
За згодою сторін складено графік погашення кредиту, згідно з яким боржник зобов`язалась до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийнятті зобов`язання, боржник постійно порушувала графік сплати кредиту, не сплативши кредит та відсотки за користування кредитом.
Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 17.05.2019 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.
Представник позивача - Вішкін Ю.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розляду справи (а.с.37).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню за наступних підстав.
У відповідності до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого Цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги, належне Цедентові і стає кредитором за кредитним договором №1на від 29.03.2012 року, укладеного між Цедентом і ОСОБА_5 , та договорами поруки №1на/1 та №1на/2 від 29.03.2012 року (а.с.23).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Таким чином, договір поруки є похідним від основного зобов`язання, тобто передумовою його існування є укладення певного договору (виникнення зобов`язання), за виконання якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку.
З договору відступлення права вимоги від 26.04.2019 року (а.с.23) вбачається, що право вимоги засноване на: 1) кредитному договорі №1на від 29.03.2012 року, 2) видатковому касовому ордері від 29.03.2012 року, 3) листі - повідомленні про заміну кредитора від 26.04.2019 року.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть буди кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
З матеріалів справи вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги, фактично відбулася заміна сторони договору, а саме кредитодавця - кредитної спілки, яка є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_2 , яка не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права та не має відповідної ліцензії, що суперечить положенням ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Такої ж позиції також дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 р. у справі №909/968/16.
З вищевикладеного вбачається, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи не допускається. Вищевикладене тим більш стосується договору поруки, оскільки договір поруки є похідним від основного зобов`язання.
Тобто, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором, а тим більш за договором поруки, яким забезпечувався кредитний договір, на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа, з погодження Національного Банку України.
Вищевикладені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та унеможливлюють повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Оскільки позивач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с.16), тобто відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є суб`єктом звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Згідно зі ст. ст. 5 12 , 514, 610, 611, 1054 ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 82, 141, 263, 264, 265, 268, 274, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору згідно договорів поруки - відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О. М. Іванова