Справа № 161/4547/18 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/106/19 Категорія: 78 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Федонюк С.Ю., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивує тим, що з 31 травня 2009 року по 12 жовтня 2017 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними набута квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 36,6 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності від 25.11.2013р., власником квартири вказана ОСОБА_4 Придбана земельна ділянка площею 0,12 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2011 року. Рішенням Жидичинської сільської ради від 06 грудня 2011 року змінено цільове призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_4 з цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Жидичин. Відповідачем виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. На вказаній земельній ділянці розпочато будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який не зданий в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване у встановленому законом порядку. Згоди щодо розподілу майна між ними не досягнуто.

Просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4: квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 1200 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 171, 52 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 36, 6 кв.м. (житловою площею 15 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року позов у даній справі задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4:

- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1200 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1). Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 36, 6 кв.м. (житлова площа 15,0 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200 га (кадастровий номер: НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, позивачем не доведені обставини, що мають значення, які суд визнав встановленими. Суд ухвалив рішення, яке не припинило спір, подружжя не домовилось про поділ спільного майна. Поділ майна подружжя звівся фактично до виділу часток у сумісній власності, що регулюється іншими нормами цивільного законодавства, які не мають нічого спільного з поділом майна подружжя. Поза увагою суду залишилось майно - частка внеску у статутний фонд приватного підприємства «ДАНОВАБАУ», оскільки судом було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову від позову.

Позивачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що титульним власником майна, що придбане під час шлюбу між сторонами вказана відповідач ОСОБА_4, яка відмовилась від поділу майна в досудовому порядку. Варіанти розподілу майна неодноразово піднімались сторонами, однак згоди щодо поділу не було досягнуто. Позивачем під час перерви в судовому засіданні запропоновано відповідачу укласти та нотаріально посвідчити договір про визначення часток у майні спільної сумісної власності, однак відповідач не погодилась на пропозицію позивача і справа була вирішена в судовому порядку. Ухвала суду щодо відмови у прийнятті судом зустрічної позовної заяви не оскаржувалась в апеляційному порядку і спільний розгляд позовів може призвести до тривалого розгляду даної цивільної справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.02.2009 року по 12.10.2017 року.

Під час шлюбу було набуте нерухоме майно: квартира, площею 36,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.11.2013 року; земельна ділянка, площею 0,12 га, що розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, згідно договору купівлі-продажу від 26.01.11р. Рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 06 грудня 2011 року № 11/47 цільове призначення даної земельної ділянки було змінено - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 21.05.2012 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. На земельній ділянці розпочато будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд, ступінь готовності 55%.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та здійснив його поділ, у зв'язку з чим спільна сумісна власність перетворилась у спільну часткову, що не суперечить вимогам ст. 60 СК України та ст.cт. 355, 356 ЦК України.

В апеляційній скарзі визнано, що відповідач заперечувала щодо виділення часток у спільній сумісній власності, також про це і було зазначено у відзиві на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, при цьому у відзиві посилалася на те, що у разі придбання майна хоч і у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатись об'єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано. З цього вбачається, що між сторонами існує спір щодо права власності на нерухоме майно, набутого під час шлюбу.

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки спірне майно зареєстроване лише на відповідача, то позивач не може вільно ним розпоряджатись, а тому його права порушуються. Позивач обрав спосіб захисту, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Відповідач не надала суду доказів, що нерухоме майно може бути поділено в натурі між двома співвласниками і не ставила зустрічних вимог з іншим варіантом поділу цього майна, як і не довела, що спірне майно набуте за її особисті кошти.

В даному випадку неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям, і суд правильно визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишив майно у спільній частковій власності.

Ухвалою суду від 04 липня 2018 року постановленою у даній справі зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя була повернута ОСОБА_4 Дана ухвала набрала законної сили, не оскаржувалась ОСОБА_4

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Майно, на яке посилається в апеляційній скарзі відповідач - частка внеску у статутний фонд приватного підприємства «ДАНОВАБАУ» в розмірі 500000 грн., не було предметом розгляду в суді першої інстанції. ОСОБА_4 не позбавлена права на подання позову про поділ майна, яке вважає спільною сумісною власністю подружжя, в загальному порядку.

У апеляційній скарзі не наводяться доводи щодо незгоди з судовим рішенням в частині відмови у поділі незавершеного будівництвом житлового будинку, а суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача подала клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги від 28.01.2019р., додаткову угоду від 28.01.2019 року, копії актів прийому-передачі наданих правових послуг від 29.01.19р., 07.02.2019р., 20.02.2019р., витяг з книги обліку доходів та витрат, яке задоволене судом. Проте, позивачем не надано квитанцій, які б підтверджували оплату послуг адвоката, а записи в книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 не свідчить про понесення таких витрат саме позивачем ОСОБА_3

Колегія суддів приходить до висновку про залишення судових витрат, понесених відповідачем у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за ним, і у відмові у стягненні судових витрат, понесених позивачем, у зв'язку з ненаданням доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення суду першої інстанції суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: