КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5303/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області в складі судді Оладько С.І., постановлену в м. Ірпені 08 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Позов мотивовано тим, що між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 400/001-Дк2, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 377000 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 16 січня 2018 року. 17 січня 2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та нею і ОСОБА_2 як іпотекодавцями було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_1, за даним іпотечним договором позивач та її мати ОСОБА_2 виступали майновими поручителями для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором.

В результаті виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором відповідач звертався до позичальника з письмовою вимогою від 04 грудня 2017 року про усунення порушень за кредитним договором, а в подальшому - до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення. Зазначену вимогу позичальнику задовольнити було неможливо в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1, про що позивач попередила банк. 07 червня 2019 року від представників банку вона дізналася, що 29 травня 2019 року державним реєстратором було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровано квартиру за відповідачем на підставі іпотечного договору.

Просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Гуцуляк Т.В. КП «Агенція адміністративних послуг» Київської області від 29 травня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Також ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти (укладати) правочини, направлені на відчуження третім особам квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Заяву позивач обґрунтовувала тим, що банк володіє та користується квартирою, внаслідок оформлення на нього права власності і на даний час може як власник квартири в будь-який час її продати. Тому є підстави вважати, що спірна квартира може бути відчужена ПАТ «Укрсоцбанк» на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а саме у разі набуття права власності на квартирою третьою особою і у разі задоволення позову у позивача виникнуть труднощі в поверненні права власності, оскільки вона буде змушена визнавати недійсним правочин про відчуження квартири банком цій особі. Тому вона впевнена, що невжиття заходів забезпечення заяви може суттєво ускладнити або взагалі позбавити її можливості захистити свої порушені права, призведе до додаткових матеріальних витрат та ускладнить відновлення становища, що існувало до порушення законних прав позивача.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка зареєстрована по праву власності за АТ «Укрсоцбанк».

Відповідач АТ «Укрсоцбанк», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2019 та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк посилався на роз'яснення, викладені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» щодо відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, та про те, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, оскільки обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися майном може призвести до незворотних наслідків. Посилався на аналогічний правовий наслідок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 та від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19.

Зазначав, що безпосередньо стосовно самого нерухомого об'єкту спору майнового характеру між сторонами не існує. Стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про неможливість виконання чи утруднення виконання рішення в майбутньому, а також не наведено обґрунтувань доцільності вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Разом з тим, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов'язального характеру.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування реєстраційного напису, відновлення відомостей у державних реєстрах. Діючим цивільно-процесуальним законодавством передбачений вичерпний перелік видів забезпечення позову. В даному випадку, враховуючи заявлений предмет спору та підстави його обґрунтування, обрані позивачем види забезпечення позову не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з вимог ст. ст. 149 - 153 ЦПК України, роз'яснень Верховного Суду України, оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позову, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак і порушень права позивача на судовий розгляд.

Апеляційний суд погоджується із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 400/001-Дк2, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 377000 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 16 січня 2018 року. 17 січня 2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та нею і ОСОБА_2 як іпотекодавцями було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_1, за даним іпотечним договором позивач та її мати ОСОБА_2 виступали майновими поручителями для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором. В результаті виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором відповідач звертався до позичальника з письмовою вимогою від 04 грудня 2017 року про усунення порушень за кредитним договором, а в подальшому - до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, зазначену вимогу позичальнику задовольнити було неможливо в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1, про що позивач попередила банк. 07 червня 2019 року від представників банку вона дізналася, що 29 травня 2019 року державним реєстратором було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровано квартиру за відповідачем на підставі іпотечного договору.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала договір відновлювальної кредитної лінії № 400/001-Дк2 від 17 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсоцбанк» (а. с. 17 - 23), іпотечний договір № 26/І-01/08 від 17 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсоцбанк» за умовами якого іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань перед іпотекодержателем за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/001-Дк2 від 17 січня 2008 року нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 24 - 29), свідоцтво про право власності на житло від 02 червня 1995 року, яким підтверджується право власності ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 30 - 31), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а. с. 32), свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 33), свідоцтво про народження ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а. с. 34 - 35), свідоцтво про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а. с. 36), ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2018 року про відкриття провадження в справі № 367/5685/18 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а. с. 37), повідомлення АТ «Укрсоцбанк» від 06 квітня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 38 - 39), Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, із якого вбачається, що 29 травня 2019 року державним реєстратором Гуцуляк Т.В. КП «Агенція адміністративних послуг» Київської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі іпотечного договору від 17 січня 2008 року та зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 40).

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони її відчуження, ОСОБА_1 посилалася на те, що банк володіє та користується квартирою, внаслідок оформлення на нього права власності і на даний час може як власник квартири в будь-який час її продати. Тому є підстави вважати, що спірна квартира може бути відчужена ПАТ «Укрсоцбанк» на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а саме у разі набуття права власності на квартирою третьою особою і у разі задоволення позову у позивача виникнуть труднощі в поверненні права власності, оскільки вона буде змушена визнавати недійсним правочин про відчуження квартири банком цій особі. Тому вона впевнена, що невжиття заходів забезпечення заяви може суттєво ускладнити або взагалі позбавити її можливості захистити свої порушені права, призведе до додаткових матеріальних витрат та ускладнить відновлення становища, що існувало до порушення законних прав позивача.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо законності державної реєстрації права власності за відповідачем на квартиру, яка належала позивачу, і у випадку задоволення позову запис про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде скасовано і відновлено правове становище, яке існувало до ймовірного порушення прав позивача.

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії, а саме будь-які дії щодо відчуження спірної квартири, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке накладено арешт, як об'єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки майно відповідача, законність реєстрації права власності на яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи відповідача в апеляційній скарзі, що оскільки безпосередньо стосовно самого нерухомого об'єкту між сторонами спору не існує, а даний позов не є майновим і не носить зобов'язального характеру, невжиття заходів забезпечення позову не призведе утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити, в тому числі, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспоюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є достатньою підставою для забезпечення позову, навіть якщо рішення суду не підлягає примусовому виконанню в порядку Закону України «Про виконавче провадження», і наявність об'єктивних ризиків такого ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту доведена позивачем і врахована судом.

Апеляційний суд не погоджується із доводами АТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі щодо перешкоджання господарській діяльності юридичної особи, оскільки накладенням арешту обмежується лише право відповідача на розпорядження спірною квартирою, і діє до вирішення спору по суті, і відповідач не обґрунтував, яким саме чином ухвала суду першої інстанції перешкоджає або може перешкоджати його господарській діяльності.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. ст. 156, 158 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.