Справа № 600/70/17
Справа № 2/600/18/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Липній О.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_2 про відшкодування зайво нарахованої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям,

В С Т А Н О В И В :

Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністраціїТернопільської області звернулося в суд із вказаним позовом, з підстав, викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішеннями від 05.02.2013 року, 06.08.2013 року, 31.12.2013 року, 07.02.2014 року, 08.08.2014 року, 05.02.2015 року відповідачу було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, сукупний розмір якої становить 92370,86 грн.. Як зазначає позивач, в результаті перевірки 16.02.2015 року подання достовірної інформації особами, які зверталися за державною соціальною допомогою малозабезпеченим сімям встановлено, що чоловік відповідача ОСОБА_3 перебував за кордоном у наступні періоди: з 13.10.2012 року до 13.01.2013 року; з 17.02.2013 року до 25.04.2013 року; з 12.03.2013 року до 25.04.2013 року; з 06.10.2013 року до 12.01.2014 року, з 22.03.2014 року до 07.06.2014 року; з 03.08.2014 року до моменту предявлення позову 30.01.2017 року. Відтак, він в ці періоди, на думку позивача, незаконно отримував компенсацію як особа, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку. Тому, на переконання позивача, відповідач, подаючи відповідні заяви на призначення допомоги малозабезпеченим сімям, подала недостовірні дані щодо факту здійснення догляду її чоловіком особи, яка досягла 80-річного віку і неправомірно отримала таку допомогу. Відповідачем добровільно не повернено кошти зайво нарахованої їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, а тому позивач просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 92370,86 грн..

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.

Відповідач проти заявленого позову заперечила, вказавши, що такий є безпідставним і необґрунтованим і просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішеннями управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Тернопільської області від 05.02.2013 року, 06.08.2013 року, 31.12.2013 року, 07.02.2014 року, 08.08.2014 року, 05.02.2015 року відповідачу призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям (а.с.17, 23, 24, 29, 35, 41).

Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач покликається на те, що відповідач подала недостовірні дані для призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зокрема дані про те, що її чоловіком здійснюється догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, оскільки останній перебував за кордоном протягом наступних періодів: з 13.10.2012 року до 13.01.2013 року; з 17.02.2013 року до 25.04.2013 року; з 12.03.2013 року до 25.04.2013 року; з 06.10.2013 року до 12.01.2014 року, з 22.03.2014 року до 07.06.2014 року; з 03.08.2014 року до моменту предявлення позову 30.01.2017 року, а відтак, не міг здійснювати належним чином догляд з особою, яка потребує відповідного утримання.

На підтвердження зазначеної обставини позивачем разом із позовною заявою подано копію акту проведення перевірки повноти інформації про майновий стан поданої заявником для призначення державної соціальної допомоги від 16.03.2015 року, а також копії листів Служби безпеки України від 25.02.2015 року №69/97-463, від 03.03.2015 року №69/97- з додатком про перетин кордону (а.с.4, 10-12).

Проте, у судовому засіданні 26.02.2019 року представник позивача, під час дослідження доказів судом, не змін надати оригінали вказаних документів і, відповідно просив суд не враховувати копії таких як докази при ухваленні рішення у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ч.7 цієї ж статті встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При доказуванні сторонами тих чи інших обставин суд повинен враховувати та перевіряти належність і допустимість тих чи інших доказів.

Зокрема, ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт перетину чоловіком відповідача кордону, а відтак неможливість здійснення догляду за особою, яка досягла 80-річного віку і безпідставність отримання відповідачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям позивач підтверджує лише копією акту проведення перевірки повноти інформації про майновий стан поданої заявником для призначення державної соціальної допомоги від 16.03.2015 року та копіями листів Служби безпеки України від 25.02.2015 року №69/97-463, від 03.03.2015 року №69/97- з додатком про перетин кордону, оригінали яких представник відповідача надати суду для дослідження не зміг.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в'їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Таким чином, на переконання суду, доказами, які підтверджують перетин державного кордону України можуть бути документи на право в'їзду на територію України або виїзду з України з відповідними відмітками Державної прикордонної служби України та/або інформація про перетин кордону тією чи іншою особою, надана Державною прикордонною службою України.

Жодних інших доказів на підтвердження перетину чоловіком відповідача кордону та відсутності в Україні у зазначені в акті періоди, окрім копій зазначених вище документів, позивачем не подано, як не подано, на підставі ч.1 ст.84 ЦПК України, і будь-яких клопотань про неможливість самостійно надати інші докази на підтвердження цієї обставини.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що копія акту проведення перевірки повноти інформації про майновий стан поданої заявником для призначення державної соціальної допомоги від 16.03.2015 року та копії листів Служби безпеки України від 25.02.2015 року №69/97-463, від 03.03.2015 року №69/97- з додатком про перетин кордону, оригінали яких представник відповідача надати суду для дослідження не зміг не можуть бути допустимими доказами, в розумінні ст.78 ЦПК України, на підтвердження факту перетину кордону чоловіком відповідача і наявність лише цього доказу не є достатнім, згідно ст.80 ЦПК України, для того, аби дійти висновку про те, що він дійсно здійснював перетин кордону у зазначені позивачем періоди.

Крім того, умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата визначені ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», частина з яких деталізована в п.25 постанови Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям».

Проаналізувавши вказані норми, суд дійшов висновку, що підставами для відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зменшення її розміру або припинення виплати такої може бути наявність однієї із таких обставин:

?працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги і в той же час не визнані в установленому порядку безробітними та за інформацією центрів зайнятості порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; не відносяться до категорії осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; не відносяться до категорії осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; не відносяться до категорії фізичних осіб, які надають соціальні послуги;

?з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

?у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму);

?за наявності зазначених вище обставин, які унеможливлюють призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям чи є підставою для припинення виплати такої, відсутнє рішення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад про звернення до місцевих державних адміністрацій за призначенням допомоги малозабезпеченим сімям у разі якщо: у складі сім'ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги;

?невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування;

?сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, зокрема приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру;

?переїзд сім'ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють виплату соціальної допомоги (зокрема, смерть одинокої особи);

?уповноважений представник сімї подав заяву про припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

Представником позивача наявність вказаних обставин під час розгляду справи, всупереч вказаних вище норм ЦПК України, не доведена, доказів про те, що такі існували суду не надано, а навіть гіпотетична можливість перетину кордону чоловіком відповідача за умови призначення та виплати йому в цей період компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку не відноситься до обставин, які є підставами для відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, зменшення її розміру або припинення виплати такої, оскільки відомості про припинення виплати такої щодо чоловіка відповідача відсутні.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позов Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Тернопільської області є необґрунтованим та безпідставним і відповідні позовні вимоги не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_2 про відшкодування зайво нарахованої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області; місцезнаходження: вул. Грушевського, 13а, смт. Козова, Тернопільська область; .

Відповідач ОСОБА_2; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1; дані паспорта серія МС №946236.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 05.03.2019 року.

Суддя О.Б.Гриновець