Справа № 755/921/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Коваленко Д.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/921/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину,-

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року, до розміру 3 500 грн. на місяць з наступною індексацією, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину щомісячно у розмірі 3 000 грн. для оплати фактично передбачуваних додаткових витрат, що пов'язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини (хронічний пієлонефрит у поєднанні з такими клінічними проявами як ацетонемічний та інтестинальний синдроми) та розвитком здібностей дитини (фігурне катання), починаючи з дня пред'явлення позову і регулярно щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.12.2011 року вона уклала шлюб із відповідачем, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 2 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Сплата аліментів на утримання дружини сплила 24.09.2018 року, внаслідок чого відбулося значне покращення матеріального становища відповідача, а її матеріальне становище навпаки погіршилося.

Позивач вказує, що розмір аліментів встановлений попереднім рішенням суду є недостатнім у 2019 році, оскільки щороку зростає прожитковий мінімум, додалися регулярні передбачувані додаткові витрати викликані розвитком творчих здібностей дитини, а також з приводу спостереження динаміки та лікування хронічного захворювання, яке було діагностовано дитині.

Дитина хворіє, проте відповідач з часу попереднього рішення суду від 26.09.2018 року не поніс жодних передбачуваних додаткових витрат на ліки, регулярні аналізи, розмір яких склав 5376 грн.

У зв'язку з необхідністю регулярного проведення аналізів та підтримкою здоров'я дитини, слідкуванням за динамікою її хронічної хвороби з відповідача слід стягнути передбачувані додаткові витрати на регулярній основі в твердій сумі 3000 грн. щомісяця.

З 24.09.2018 року дитина відвідує дитячий садок, в якому обов'язковий «благодійний» щомісячний платіж складає 3 500 грн., та має регулярні тренування з фігурного катання за спеціальною програмою для покращення роботи м'язів нижньої частини тіла та посилення імунітету, що коштує близько 4 000 грн. на місяць. Позивач понесла витрати для придбання обладнання для розвитку здібностей дитини в сумі 5884 грн.

Загальна сума щомісячних витрат становить близько 12 000 грн.

Прохання розподілити витрати пов'язані із здоров'ям дитини та її навчанням відповідач ігнорує.

Матеріальне становище відповідача значно покращилося через припинення сплати аліментів на утримання дружини у розмірі 1373 грн. у зв'язку з досягненням донькою ОСОБА_5 трирічного віку, при цьому матеріальне становище позивача суттєво погіршилося.

В свою чергу відповідач, який має у власності іноземний автомобіль Кіа Сееd та є співвласником двох квартир у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 та вул. АДРЕСА_2, умисно приховує свої доходи, дитиною не цікавиться, у добровільному порядку не бере жодної участі у регулярних додаткових витратах на дитину.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 52, 53).

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у позові, просили задовольнити позов. Позивач додатково пояснила, що з 2017 року відповідач з нею не спілкується, її телефонні дзвінки заблокував, тому всі питання доводиться вирішувати через суд. Рішенням Апеляційного суду від 11.01.2019 року з відповідача стягнуто 1769 грн. додаткових витрат на дитину, що були понесені станом на 26.09.2018 року. Дитину вона водить на Льодовий каток 2-3 рази на тиждень, вартість абонементу різна, ціна у будні дні нижча, на вихідні дні дорожча. Аналізи дитина здає щомісячно по 2-3 рази, медикаменти лікар виписує за результатами показників аналізів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, пояснила, що відповідач з 2018 року не працює, жодних доходів не має, працевлаштуватись не має можливості, так як у липні 2018 року переніс операцію по видаленню пухлини на лівій кісті, тому потребує реабілітації; аліменти на дитину сплачує зі своїх заощаджень, допомагає також нова дружина.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2011 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року (а.с. 11).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

За повідомленням позивача, що не заперечувалось представником відповідача, з відповідача на користь позивача рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 2 300 грн.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Нормою частини 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров'я платника чи одержувача аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, як на підставу покращення майнового стану відповідача та на його підтвердження, позивачем до позовної заяви долучено копію постанови Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві від 11.10.2018 року про закінчення виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів, копію свідоцтва про право власності на житло від 05.09.2001 року, копію свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2008 року та копію реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб від 20.09.2012 року (а.с. 18, 45, 46, 47).

Крім цього, позивачем надано копії медичних виписок про стан здоров'я дитини датовані 2016 роком, замовлення лабораторії за 2018-2019 роки та чеки аптек.

Натомість, аналізуючи надані позивачем копії документів на підтвердження покращення майнового стану позивача та необхідності збільшення розміру аліментів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наявність транспортного засобу та нерухомого майна у відповідача не може свідчити про отримання ним реальних доходів, що має значення для вирішення питання чи змінився матеріальний стан відповідача, який надає можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено попереднім судовим рішенням від 26.09.2018 року. До того ж, як пояснила сама позивач, автомобіль марки КІА та дві квартири, співвласником яких є відповідач, належали останньому також на момент ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, що також підтверджується правовстановлюючими документами (а.с. 43-47).

Припинення виплати за виконавчим листом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку у зв'язку з виконанням рішення суду також не свідчить про зміну матеріального стану відповідача, з огляду на положення ст. 192 СК України.

Надаючи оцінку наданих позивачем медичних довідок неможливо визначити реальний стан здоров'я дитини на час розгляду справи судом та як наслідок з'ясування необхідності збільшення розміру аліментів, оскільки надані довідки не містять жодної інформації про наявність у дитини захворювання на час вирішення спору, яке вимагає довготривалого і безперервного лікування або профілактики.

Таким чином, позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З приводу заявлених вимог про стягнення з відповідача додаткових постійних витрат на дитину слід зазначити наступне.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно частини першої ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, в поняття додаткових витрат на дитину позивач включає необхідність проведення лікування дитини, зайняття дитини на ковзанах, необхідності постійного розвитку у дитини здібностей у фігурному катанні та як наслідок, необхідності купівлі для цього відповідного обладнання.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів щодо рекомендації лікарів для зайняття дитиною фігурним катанням, що б позитивно впливало на стан здоров'я дитини, у тому числі стосовно розвитку відповідних певних здібностей дитини.

Згідно медичних документів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., а саме: виписки з історії розвитку датованої 20.09.2016 року, направлення на екстрену/планову госпіталізацію від 12.09.2016 р., запису нефролога від 14.09.2016 р. діагноз дитині встановлено хронічний пієлонефрит (а.с. 22, 26 зв., 28). У виписках із медичної карти амбулаторного хворого від 29.04.2016 р. та від 01.09.2016 р. діагноз ОСОБА_5 встановлено: гостра респіраторна вірусна інфекція сечовивідних шляхів, інтестинальний синдром (а.с. 23, 24).

Позивач повідомила суду, що для контролю здоров'я дитини та її лікування необхідно систематично здавати аналізи, за результатами яких лікар призначає лікування та виписує відповідні медикаменти.

Отже, наявні у матеріалах справи видані медичною лабораторією замовлення з результатами лабораторних досліджень ОСОБА_5 свідчать про необхідність медичного обстеження дитини для з'ясування її стану здоров'я. Разом з тим, відсутність відомостей про періодичність та систематичність проходження такої діагностики, тривалості її в часі, що мають бути підтверджені рекомендаціями лікарів, унеможливлює визначення розміру фінансування таких витрат на лікування наперед. До того ж, як пояснила сама позивач, за результатами аналізів лікар призначає неоднакове лікування, у зв'язку з чим також неможливо встановити щомісячну вартість необхідних медичних препаратів.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного вимоги у частині стягнення з відповідача щомісячних додаткових постійних витрат на дитину у розмірі по 3000 грн. до повноліття дитини задоволенню також не підлягають у зв'язку з недоведеністю позову у межах заявлених вимог.

При цьому позивач не позбавлена можливості звертатися до суду з вимогами про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 184, 185, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 258, 273, 284, 288, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко