Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 185/12064/15-ц

провадження № 61-19726св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Лаченкової О. В.,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 24 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», страхова компанія) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 січня 2014 року у м. Павлограді Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Nissan», під її керуванням, та автомобіля «Lada», під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП автомобілю, яким вона керувала, спричинені механічні пошкодження, вартість його відновлювального ремонту становить 49 435,06 грн. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 10 лютого 2014 року за фактом ДТП визнано винним ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». 25 листопада 2014 року страхова компанія сплатила їй частину страхового відшкодування у розмірі 35 531,59 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила стягнути зі страхової компанії різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 13 403,47 грн, а також 6 298,27 грн пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_5 суму франшизи у розмірі 500 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди , яка виразилася у душевних стражданнях через пошкодження майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Боженко Л. В. від 07 червня 2016 року позов

ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 13 403,47 грн в рахунок страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму франшизи у розмірі 500 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що страхова компанія сплатила позивачу страхове відшкодування не у повному обсязі, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню різниця між виплаченим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля. Крім того, є доведеними позовні вимоги про стягнення з винної особи суми франшизи та моральної шкоди, яка визначена з урахуванням глибини страждань, принципу розумності та справедливості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня

2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивована тим, що страхова компанія сплатила позивачу страхове відшкодування у повному обсязі, з урахуванням вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Так, відповідно до аварійного сертифіката від 31 січня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 42 877,91 грн, з якої страхова компанія вирахувала суму ПДВ 20% та франшизу у розмірі 500 грн та сплатила позивачу 35 231,60 грн. Зазначив, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 28 січня 2014 року не є належним доказом, оскільки огляд автомобіля проведений за відсутності представника страхової компанії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування із залишенням в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції без наведення відповідних мотивів прийняв як новий доказ наданий страховою компанією аварійний сертифікат, який судом першої інстанції не досліджувався. Вказує, що наданий нею звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 28 січня 2014 року є належним доказом, оскільки виклик представника страхової компанії не є обов'язковим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 січня 2014 року у м. Павлограді Дніпропетровської області сталася

ДТП за участю автомобіля «Nissan», під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Lada», під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої автомобілю ОСОБА_4 спричинені механічні пошкодження.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Згідно із висновком, викладеним у наданому позивачем звіті від 28 січня 2014 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Nissan», становить 49 435, 06 грн.

25 листопада 2014 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувало позивачу 32 208,73 грн, а 22 грудня 2014 року - 3 322, 86 грн.

Загалом страховою компанією було перераховано на користь позивача

35 531, 59 грн, вирахувавши франшизу та ПДВ.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон).

Відповідно до статті 3 Законуобов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Законупри настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Законупротягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Встановлено, що за зверненням ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про оцінку вартості збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», аварійним комісаром ОСОБА_8 був складений аварійний сертифікат від 31 січня 2014 року, яким визначено розмір матеріального збитку у розмірі 42 877,91 грн з урахуванням ПДВ 20%, що свідчить про дотримання страховою компанією положення статті 34 Закону.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ. В зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

Позивачем не подано доказів проведення фактичного ремонту пошкодженого автомобіля.

Страховиком подано до суду аварійний сертифікат з калькуляцією, який складено аварійним комісаром, за вирахуванням франшизи та ПДВ, що відповідає вимогам Закону.

Встановлено, що загальну суму страхового відшкодування в розмірі

35 531, 59 грн було перераховано на рахунок ОСОБА_4, що підтверджується виписками по карті останньої (а. с. 44, 45).

Отже, страховик належним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений Законом.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування розміру страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано взяв до уваги аварійний сертифікат, а доводи касаційної скарги про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 13 403,47 грн є помилковими.

При цьому, суд апеляційної інстанції, враховуючи значення аварійного сертифіката як доказу для правильного вирішення справи, дійшов правильного висновку про прийняття цього доказу, оскільки посилання на нього міститься у запереченні відповідача, поданого до суду першої інстанції (а. с. 69), а тому доводи касаційної скарги про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими. Крім того, про наявність вказаного сертифіката не заперечувала й позивач.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 24 травня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта