Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 490/7302/15-ц

провадження № 61-8038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»,

представник позивача- Яворський Роман Ігорович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2016 року у складі судді Батченка О. В.

та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року

у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум банк» (далі - ПАТ «Платинум банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у сумі 6 547 грн 20 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 грудня 2013 року.

17 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі -

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів») було укладено договір факторингу, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4

За договором факторингу від 08 травня 2015 року, укладеного між

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс», останнє набуло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором у сумі 7 143 грн 50 коп., з яких: 5 461 грн 50 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 1 154 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками; 527 грн 80 коп. - пеня.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредекс фінанс» просило суд стягнути

з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 06 липня 2015 року у розмірі 7 143 грн 50 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва

від 14 березня 2016 року позов ТОВ «Кредекс фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2011 року у розмірі 7 143 грн 50 коп., з яких: 5 461 грн 50 коп. - заборгованість за основою сумою боргу;

1 154 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками; 527 грн 80 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_3 належним чином умов кредитного договору від 26 грудня 2011 року

не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредекс фінанс», тому позов визнав обгрунтованим.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2011 року підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанси», оскільки останній належним чином взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував, тому позов ТОВ «Кредекс фінанси» визнав обґрунтованимй.

При цьому апеляційний суд зазначав, що відповідач повідомлявся про дату та час розгляду справи відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи та свідчить про обізнаність відповідача про перебування цієї справи у провадженні суду. Про те

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, своїх заперечень на позов не надав, із заявою про застосування позовної давності до винесення судом першої інстанції рішення не звертався, оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, про яку заявлено стороною у спорі, тому відсутні підстави для застосування позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами, під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредекс фінанс».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 490/7302/15-ц з Центрального районного суду м. Миколаєва.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 лютого 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справу за позовом

ТОВ «Кредекс фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухваленими при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Крім того зазначав, що до вимог про стягнення кредитної заборгованості слід застосувати позовну давність, оскільки останній платіж на виконання умов договору було здійснено ним 31 травня 2012 року, тобто строк позовної давності сплив 31 травня 2015 року.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 26 грудня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит

у сумі 6 547 грн 20 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом

у розмірі 28,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 грудня

2013 року (а.с. 6, 7).

ОСОБА_4 було частково виконано зобов'язання за кредитним договором від 26 грудня 2011 року, та за період з 23 січня по 31 травня

2012 року сплачено 2 843 грн (а.с. 50-51).

17 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_4

За договором факторингу від 08 травня 2015 року, укладеному між

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс», додатку № 1 до нього, останнє набуло право грошової вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2011 року на загальну суму 7 143 грн 50 коп.,

з яких: 5 461 грн 50 коп. - заборгованість за основною сумою боргу;

1 154 грн 20 коп.- заборгованість за відсотками, 527 грн 80 коп. - пеня

(а.с. 4 зворот, 10-11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статі 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлюється законом для окремих видів вимог (стаття 258 ЦПК України).

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Отже, заява про застосування судом позовної давності може бути подана до винесення судом рішення у справі, а в разі неналежного повідомлення про розгляд справи, у заяві про перегляд заочного рішення, чи у суді апеляційної інстанції.

Зазначене відповідає висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду цієї справи відповідно до вимог статей 74-76 ЦК України, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки, та в матеріалах справи також міститься інформація про обізнаність відповідача про те, що у провадженні суду заходиться ця справа, проте останній у судове засідання не з'явився, своїх заперечень на позов не надав, із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції до винесення судом рішення не звертався(а.с. 27, 29, 30).

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи.

При цьому, апеляційний суд зазначав про те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року було залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2016 року з тих підстав, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, а доводи заяви про скасування вказаного заочного рішення за своєю процесуальною природою мають ознаки підстав перегляду рішення в апеляційному порядку.

Зазначені мотиви апеляційного суду в тій частині, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, не узгоджується із матеріалами справи, оскільки ОСОБА_2 був повідомлений про час і місце судового засідання, яке відбулося

14 березня 2016 року, про що свідчить розписка ОСОБА_2 про отримання ним судової повістки в судове засідання, а, отже зазначене повідомлення відповідало вимогам статті 74-76 ЦПК України 2004 року (а.с. 27).

Разом із тим, ОСОБА_2 у заяві про скасування заочного рішення районного суду та в апеляційній скарзі визнав обгрунтованість заявлених позовних вимог, зазначаючи про те, що останній платіж за указаним кредитним договором ним було здійснено у травні 2012 року, том вважав, що позов не може бути задоволений в зв'язку з пропуском позивачем позовної давності, яку просив застосувати, оскільки з позовом банк звернувся у липні 2015 року.

Судом установлено, що кредитний договір між ОСОБА_2 та

ПАТ «Платинум Банк» було укладено з кінцевим терміном повернення

до 26 грудня 2013 року. ОСОБА_2 частково було виконано зобов'язання за кредитним договором від 26 грудня 2011 року у період

з 23 січня по 31 травня 2012 року, ТОВ «Кредекс фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом у липні 2015 року, поза межами позовної давності, про застосування якої не було належним чином заявлено до винесення судом рішення, а, отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи ОСОБА_2 не спростовують висновків апеляційного суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог, та здійснення ним останнього платежу за указаним кредитним договором у травні 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта