Справа № 361/6526/19
Провадження № 2/361/3419/19
У Х В А Л А

08 жовтня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області, суддя Селезньова Т.В., розглянувши позовну заяву заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Броварської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування Розпорядження Броварської РДА в частині відведення земельних ділянок у власність, витребування земельних ділянок з незаконного володіння,

встановив:

В поданій позовній заяві заступник керівника місцевої прокуратури просить:

Визнати незаконним та скасувати Розпорядження Броварської РДА (відповідач-1) №2213 від 07.12.2012р. про відведення у власність громадянам (відповідачі 2-9) земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва загальною площею 2,2 га:

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 ;

в частині відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_8 ;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 площею 0,0897га, к.н. :02:008:0022;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_2 площею 0,0927га, к.н. :02:008: НОМЕР_1 ;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 площею 0,0928га, к.н. :02:008:0024;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 площею 0,0897га, к.н. :02:008:0032;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_5 площею 0,0927га, к.н. :02:008:0034;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_6 площею 0,0897га, к.н. :02:008:0038;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_7 площею 0,0897га, к.н. :02:008:0043;

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_8 площею 0,0927га, к.н. :02:008:0045.

Ухвалою суду від 17.09.2019р. позовна заява була залишена без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

На виконання даної ухвали заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області суду надано листа, в якому він просив поновити йому строк для усунення недоліків і відкрити провадження у справі. До даного часу до суду не надійшло належним чином складеної позовної заяви, яка б відповідала всім вимогам ст.ст.175, 177, 56, 62, 83, 95 ЦПК України, зокрема, з чітким визначенням позивача і позовних вимог, не надано документів на підтвердження повноважень посадової особи, яка подала позов і яка його підписала, не надано платіжних документів на підтвердження сплати судового збору у повному розмірі, не подано належним чином оформлених копій письмових доказів, що додані до позову, та відповідної їх кількості. Лист, поданий заявником, не усунув недоліки позовної заяви, і крім того, ЦПК України не передбачає такої форми усунення недоліків позовної заяви як надіслання заявником (позивачем) листа суду; статтями 174, 182 ЦПК передбачені вичерпно всі види заяв по суті справи і заяв з процесуальних питань, і для прокурора виключень не передбачено.

Позовна заява має суттєві і чисельні недоліки, які не усунуті заявником, і які є підставою для визнання позову не поданим з поверненням заявнику. При цьому суд виходить з наступного:

Згідно вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК в позовній заяві має бути конкретно вказаний позивач.

Натомість позовна заява містить такі відомості: Прокуратура Київської області, Броварська місцева прокуратура, Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області (прізвище і ім,я не зазначено) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації; підписана позовна заява заступником керівника Броварської місцевої прокуратури «Д.Антонюк». При цьому в позовній заяві у вступній частині взагалі відсутня графа «позивач» з вказанням в ній конкретного позивача.

Стаття 56 ЦПК України (ч.5, абз.2) передбачає дві форми звернення та участі прокурора у цивільному провадженні: 1) прокурор, який подає позов в інтересах держави в особі конкретно визначеного ним державного органу, який і є позивачем, або 2) прокурор безпосередньо позивач.

З вступної частини позовної заяви цього не видно. За змістом позовної заяви: в одній частині прокурор посилається на те, що позивачем є КОДА (відповідно прокурор у такому разі не набуває статусу безпосередньо позивача); в другій частині позовної заяви (зокрема аркуш 16) прокурор зазначає, що функції нагляду і контролю у сфері використання земель даної категорії має державний виконавчий орган, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, який не має повноважень на звернення до суду з позовом про визнання незаконними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності (відповідно у такому разі прокурор є безпосередньо позивачем, але у такому разі в позовній заяві має бути вказаний цей орган, його назва і всі реквізити, необхідні для перевірки наявності чи відсутності у даного органу таких повноважень і наявності права бути самостійним учасником цивільних правовідносин).

Крім того, у разі пред`явлення позову в інтересах КОДА, прокурор не набуває статусу безпосередньо позивача, оскільки КОДА може бути самостійним суб`єктом звернення до суду з цивільним позовом, і у такому разі прокурор згідно ч.4 ст.56 ЦПК повинен обґрунтувати чому саме він, а не вказаний позивач, подає позов до суду.

Позовна заява даним вимогам закону не відповідає (п.2 ч.3 ст.175, ч.4, ч.5 ст.56 ЦПК України). Дані недоліки суттєві, оскільки унеможливлюють визначення належного кола учасників справи, зокрема визначення належного позивача, визначення статусу прокурора у даній цивільній справі та органу з функціями держави у спірних правовідносинах. При цьому суд виходить з того, що суд особисто, тим більше за позовом прокурора, не здійснює пошук і встановлення всіх належних учасників справи і зокрема належного позивача, і не визначає сам статус прокурора у даній справі.

Згідно ч.4 ст.56 ЦПК обов`язковим є обґрунтування прокурором необхідності звернення з позовом саме прокурором (а не відповідним уповноваженим державою учасником спірних цивільних правовідносин, наділеним правом бути стороною у цивільному судочинстві згідно ст.48 ЦПК). За приписами ст. 6 та ст.19 Конституції України визначено, що всі державні органи діють в межах наданих їм повноважень і у спосіб, встановлений законом; для здійснення певної дії державний орган, посадова особа, в тому числі прокурор, повинні мати чітко визначене повноваження на вчинення такої дії, а не перебирати на себе повноваження іншої юридичної особи та/або іншого державного органу. За приписами статей 23, 24, 26 Закону «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у чітко визначених виключних випадках: у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо 1) захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, 2) а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором. П овноваження прокурорів, передбачені цим законом, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор наділений певними процесуальними правами.

Позовна заява даним вимогам не відповідає.

Позов прокурор подає в інтересах КОДА, разом з тим в порушення приписів ст.23 Закону про прокуратуру і ч.4 ст.56 ЦПК ним не обґрунтовано необхідність звернення прокурора до суду в інтересах КОДА, яка може бути самостійним суб`єктом звернення до суду у цивільному судочинстві. Прокурор посилається на самоусунення КОДА від вирішення даного спору, але не долучає документів такої бездіяльності та /або вжитих прокурором перед зверненням до суду відповідних заходів. Крім того, незалежно від даної обставини це не виключає визнання даної юридичної особи належним позивачем і тягне необхідність з`ясування правової позиції даного позивача за даним позовом прокурора. Натомість в позовній заяві відсутні обґрунтування перебирання на себе повноважень КОДА. Також позовна заява має містити в собі відомості щодо підтримання чи не підтримання вказаним позивачем позову прокурора, а з`ясування даного питання є обов`язковим при розгляді цивільної справи за принципом диспозитивності і рівності учасників цивільних правовідносин, оскільки має значення для подальшого руху справи.

Невиконання приписів ст.56 ЦПК є достатнім для настання наслідків, передбачених в ч.4 ст.56 та в ч.3ст.185 ЦПК України (тобто для повернення позову заявнику).

Таким чином, в позовній заяві не вказано конкретного позивача (п.2 ч.3, ч.5 ст.175ЦПК);

Не вказано статус прокурора відповідно до приписів ч.5 ст.56 ЦПК (абзац 2, речення перше та речення друге);

Не вказано державний орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, тобто у сфері порушених інтересів держави, на захист яких прокурор подає позов, та необхідні відомості про такий орган (ч.4, ч.5 абзац 2 ст.56 ЦПК);

У разі звернення до суду в інтересах КОДА позовна заява не містить обґрунтувань подання позову прокурором, а не самим позивачем, (ч.4 ст56 ЦПК), і не вказано про правову позицію позивача за даним позовом, зокрема про його підтримання вказаною юридичною особою.

Даний недолік і суперечності у самій позовній заяві та в її оформленні заявник не усунув і не подав позовну заяву, в якій би однозначно було визначено, в інтересах якого конкретно позивача прокурор звертається до суду або прокурор безпосередньо є позивачем; у першому випадку не обґрунтовано подання позову прокурором, і не вказана правова позиція даного позивача щодо підтримання позову прокурора; у другому випадку не вказано конкретний державний орган, та відомості про наявність чи відсутність у нього відповідних повноважень.

Наданий прокурором лист даного недоліку не усуває. Даний недолік є суттєвим, він з самого початку створює ситуацію невизначеності позивача, статусу прокурора, визначення всіх належних учасників справи.

Крім того, в статті 56 ЦПК України вжито загальний термін «прокурор» (як суб`єкт звернення до суду та учасник справи у цивільному провадженні).

В позовній заяві не визначено конкретно, хто у даному випадку є суб`єктом звернення (у розумінні учасника цивільної справи) місцева прокуратура, її керівник чи заступник керівника, чи заступник керівника місцевої прокуратури від імені керівника , чи від імені місцевої прокуратури, чи від імені прокуратури області. В позовній заяві вказано, що позов подав заступник керівника прокуратури, але за змістом позовної заяви і у листі, наданому на виконання ухвали суду про усунення недоліків на бланку місцевої прокуратури, заступник керівника зазначає, що суб`єктом звернення до суду у даному випадку є місцева прокуратура. Оскільки поняття «суб`єкт звернення», «позивач», «особа, що має право підпису позовної заяви від імені позивача», «представник позивача» - не є тотожними, так само не є тотожними поняття «місцева прокуратура», «керівник / заступник керівника / інший прокурор місцевої прокуратури», «представник прокурора / місцевої прокуратури у цивільному судочинстві», - то дані недоліки є суттєвими, і без їх усунення виникає невизначеність і різне тлумачення у даному випадку суб`єкта звернення та позивача, визначення учасників справи, а також вирішення питань визначення належних документів для підтвердження повноважень суб`єкта звернення, і для підтвердження повноважень підписанта позовної заяви,а також повноважень представника у судовому засіданні. Через дані недоліки суд позбавлений можливості перевірити дотримання суб`єктом звернення вимог ч. 5 ст175 та ч.7 ст.177 ЦПК України.

В порушення вимог ч.7 ст.177, ч.ч.3-5 ст.56, ст.58, ст.62 ЦПК України, до позовної заяви не долучено документів на підтвердження повноважень безпосередньо заступника керівника прокуратури як самостійного суб`єкта звернення до суду з цивільним позовом та/або не долучено документів на підтвердження повноважень вказаної посадової особи на підписання позовної заяви у разі, якщо (як зазначено у листі-відповіді на ухвалу суду) суб`єктом звернення до суду є місцева прокуратура або прокуратура області. На даний недолік було вказано в ухвалі суду.

До листа, який подано на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, в додатку зазначено про долучення копії наказу про призначення на посаду, але і даний документ не долучений, що підтверджено актом, складеним працівниками канцелярії суду при прийнятті даного листа. До даного часу вказаний документ суду не поданий, і крім того, не подано ніяких належних документів на підтвердження повноважень суб`єкта звернення на самостійне подання позову та/або на представлення інтересів прокурора (органу прокуратури) та подання позові від його імені та права підпису позовної заяви. Даний недолік позовної заяви є суттєвим, є однозначним порушенням вимог ч.7 ст.177 ЦПК (виконання даної вимоги є обов`язковим і не передбачено виключень для прокурора), не усунення даного недоліку є самостійною підставою для застосування наслідків, передбачених у ч.3 ст.185 ЦПК, - для повернення позову заявнику.

Не дотримано вимоги ч.1, ч.5, ч.6 ст.177 та ч.4,ч.5 ст.95 ЦПК України, а саме: до позовної заяви долучено копії письмових доказів, оформлення яких не відповідає вимогам ч.4,ч.5 ст.95 ЦПК щодо належного оформлення копій письмових доказів учасником справи; зокрема не долучено належним чином оформлену копію рішення, яке оспорюється, що також не відповідає вимогам ч.6 ст.177 ЦПК.

Долучені до позовної заяви копії письмових доказів посвідчені не у відповідності до приписів ч..4 та 5 ст.95 ЦПК, і крім того вони посвідчені особою (Новицька), дана особа не є суб`єктом звернення (прокурором, хто подав позов), не є позивачем, не є представником позивача чи суб`єкта звернення, принаймні жодних документів на підтвердження таких повноважень не надано, тому дана особа не є учасником справи в розумінні вимог ч.4, ч.5 ст.95, ст.62 ЦПК, якими передбачено, що копії письмових доказів, що подаються суду, повинні бути засвідчені учасником справи.

Наданий заявником лист не усунув даних недоліків. Заявник послався на право працівника місцевої прокуратури посвідчувати документи, що долучаються до позову, але дане ствердження суперечить вимогам ст.95 ЦПК які є обов`язковими для всіх учасників справи у цивільному судочинстві, в тому числі є обов`язковими для прокурора, і такі посилання суперечать вимогам ст.42, ст.58, ст.62 ЦПК щодо визначення учасника справи та зокрема представника учасника справи. Крім того, таке посилання заявника у листі так само вносить суперечність у визначення суб`єкта звернення за даним позовом: заступник керівника прокуратури чи місцева прокуратура. Оскільки позивач зобов`язаний всі наявні докази долучити до позовної заяви (крім того у кількості для всіх учасників справи), і оскільки ЦПК пред`являє конкретні вимоги до оформлення копій письмових доказів, які є обов`язковими для всіх учасників справи і які не мають виключень для прокурора як суб`єкта звернення до суду, то такі недоліки є суттєвими, і вони підлягали однозначному усуненню у наданий судом строк, але заявником не усунуті. що також тягне наслідки, передбачені ч.3 ст.185 ЦПК України.

Крім того, позивачем в порушення вимог Закону «Про судовий збір» та вимог ст.176, ст.177 ЦПК України не сплачено судовий збір по всім позовним вимогам немайнового та майнового характеру. Для визначення кількості позовних вимог (позовів) суд бере до уваги наступне:

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно визначення понять: Позовом є звернення особи до суду на захист конкретного права (порушеного, оспореного, невизнаного). Позовом є вимога позивача до конкретного відповідача як сторони у одному спірному цивільному правовідношенні, яке існує між сторонами і в якому порушено право позивача. Позов майнового характеру у цивільному судочинстві це спір з приводу прав на конкретне майно. Майном є окремо визначений об`єкт цивільного обороту; одним з видів майна і об`єктом цивільного обороту є окрема земельна ділянка з її ідентифікуючими ознаками. Рішення індивідуальної дії це рішення державного органу/органу місцевого самоврядування, яким здійснено волевиявлення даним суб`єктом, на підставі якого у конкретного індивідууму виникли індивідуально визначені цивільні права (для даного випадку - право власності конкретної фізичної особи на конкретну земельну ділянку). Заявником оспорюються саме такі вісім рішень індивідуальної дії, прийнятих відповідачем 1 по відношенню до відповідачів 2-9 про передачу у власність конкретних земельних ділянок (восьми окремих об`єктів нерухомого майна) конкретним особам (восьми відповідачам), тобто заявлено вісім позовів немайнового характеру і це незалежно від того, чи таке рішення було прийняте у вигляді окремого документу по кожній особі, чи такі рішення оформлені у вигляді одного зведеного документу (Розпорядження) відносно декількох осіб.

Таким чином, виходячи з даної термінології і визначення понять, у даному випадку оспорювання розпорядження райдержадміністрації, ухваленого за зверненням кожної окремої особи (громадянина) щодо передачі їй у власність окремої земельної ділянки є самостійним позовом, незалежно від того, що таке рішення прийнято у вигляді одного загального Розпорядження з додатком - переліком осіб, відносно яких прийняті рішення індивідуальної дії.

Кожен відповідач був окремим суб`єктом звернення до державного органу з клопотанням про передачу земельної ділянки йому у власність, тому він не об`єднаний у правовідносинах з іншими відповідачами; кожне окреме правовідношення між даним органом і кожним окремим відповідачем відносно окремої для кожного земельної ділянки є відособленими, окремо виниклими, і такі правовідношення виникли для кожного з них з окремих підстав, які не є одні і не є однорідні, хоча і виникли з одної передбаченої законом підстави (передача земельної ділянки у власність громадянам). Ознакою відособленості і різності правовідносин з кожним окремо відповідачем є те, що незалежно одне від одного і без необхідності залучення інших відповідачів, може бути пред`явлений самостійний позов окремо до кожного відповідача з окремо визначеним предметом позову і предметом спору.

Таким чином, в позовній заяві штучно об`єднані вісім позовів (по кількості оспорюваних рішень індивідуальної дії відносно кожного окремо відповідача-фізичної особи і щодо кожної окремо земельної ділянки). За кожним таким позовом є чітко визначені два відповідачі: відповідач 1- видавець оспорюваного рішення і відповідач 2- конкретна фізична особа отримувач земельної ділянки (окремого спірного майна). І незалежно від того, чи були дійсні підстави і доцільність об,єднання даних позовів в одній позовній заяві, чи це зроблено штучно (саме з метою заниження розміру судового збору, що підлягає до сплати) - суд виходить з того, що прокурором заявлені вісім позовів немайнового характеру. Об`єднання восьми позовів немайнового характеру в одній позовній заяві не змінюють суті і змісту заявлених позовів і не є законною підставою для визначення таких позовів як одного і не є підставою для штучного зменшення розміру судового збору. Позивачем сплачено судовий збір з розрахунку за лише одну позовну вимогу немайнового характеру. Суд вказав заявнику на даний недолік, надав строк для сплати судового збору, але даний недолік позивачем не був усунутий і суду не надано документів на підтвердження сплати судового збору у належному розмірі (виходячи з восьми позовів немайнового характеру), що є порушенням ст.176 ЦПК України та ст.ст.4, 6 закону «Про судовий збір». (Згідно приписів ч.3 - за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру). Враховуючи принцип рівності учасників у цивільному процесі, і відсутність будь-яких виключень для прокурора з даного принципу, суд не вбачає підстав для зменшення розміру судового збору і не вбачає підстав для визначення заявлених позовних вимог як одної виключно з підстави об,єднання декількох позовів в одній позовній заяві і викладення даних позовних вимог в одному пункті позовної заяви. Даний недолік є самостійною підставою для повернення позову заявнику.

Також суд вважає, що дана позовна заява подана з порушенням вимог ч.1ст.188 ЦПК України, згідно якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Доцільним і таким, що відповідає приписам ст.188 ЦПК, є лише об,єднання в одній позовній заяві позовної вимоги немайнового і майнового характеру щодо оспорювання окремого рішення індивідуальної дії по окремій земельній ділянці до відповідних відповідачів.

Є сумнівною доцільність об,єднання позовних вимог щодо оспорювання восьми рішень індивідуальної дії до восьми різних і нічим не пов`язаних між собою відповідачів (фізичних осіб), відносно восьми окремих і самостійних об`єктів нерухомого майна. Таке об,єднання є штучним, недоцільним, таким, що не відповідає суті і меті приписів статті 188 ЦПК України. Такі вимоги відносно одна одній не є основними та похідними; вони не є пов`язаними між собою підставою виникнення (у кожного відповідача були свої підстави виникнення оспорюваних прав, хоча і в правовідносинах, врегульованих одним законом); дані позови не об`єднані одним майном; дані позови не об`єднані одними доказами (кожна позовна вимога відносно кожної окремо з восьми земельних ділянок потребує окремого і незалежного одне від одного доказування, хоча джерела доказування подібні); задоволення позову чи відмова у позові до одного з відповідачів ніяким чином не пов`язана з задоволенням позову чи відмовою у позові до іншого. Сам по собі той факт, що позови заявляє одна особа, та що оспорювані рішення прийняті одним суб`єктом (відповідач -1), є недостатнім аргументом для об,єднання восьми позовів в одній заяві. Таким чином, за будь-якою з наведених ознак об,єднання таких позовів в одній позовній заяві є необґрунтованим і недоцільним. Посилання прокурора на його намір ефективно використати свій час на розгляд справи у спосіб об,єднання різних позовів в одній заяві не є обґрунтованою підставою для застосування положень ч.1 ст.188 ЦПК. Крім того, з урахуванням приписів ЦПК таке об,єднання позовів до різних і нічим не пов`язаних між собою відповідачів (фізичних осіб) наперед ставить кожного з них у залежність від добросовісності чи недобросовісності інших, і відповідно наперед ставить сторону відповідачів у нерівне положення з прокурором. Посилання прокурора на уникнення у такий спосіб різного вирішення даних позовів судом є таким, що суперечить закону.

Виходячи з принципу рівності учасників цивільного процесу та принципу диспозитивності і змагальності, враховуючи, що зазначені недоліки є суттєвими і чисельними, що часу заявнику для усунення недоліків було надано достатньо і що до даного часу недоліки не усунуті, то є підстави для визнання позову не поданим і для повернення заявнику.

Керуючись ч.3, ч.4, ч.5 ст.56, ст.175, ст.177 ст.185 ЦПК України , суд

ухвалив:

Позовну заяву, подану заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Броварської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування Розпорядження Броварської РДА в частині рішень про відведення земельних ділянок відповідачам у власність, про витребування земельних ділянок з незаконного володіння, вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити, що дана ухвала не перешкоджає подальшому зверненню до суду з позовом, складеним у відповідності до вимог ст.175, ст.177 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повної ухвали. Якщо копія ухвали не вручена у день складення учасник справи має право на поновлення строку оскарження , якщо подасть апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Броварський міськрайонний суд Київської області згідно п.15.5 перехідних положень ЦПК України.

Повна ухвала виготовлена 08 жовтня 2018 року.

Суддя: Т.В.Селезньова