Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 686/20561/15

провадження № 61-26003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Хмельницької області

від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», представники позивача: Сафір Федір Олегович, Карасевич Василь Анатолійович , Сокуренко Євген Сергійович , Москалюк Світлана Анатоліївна ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 521,02 доларів США, що еквівалентно

187 718,09 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 26 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі сумі 5 242,75 доларів США на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення

23 серпня 2013 року.

3. Позичальник умови кредитного договору виконував неналежно, допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області

від 25 січня 2017 року у складі судді Дворніна О. С. у задоволенні позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 27 липня 2010 року для погашення заборгованості за кредитним договором відповідач передав банку предмет застави - автомобіль ВМW, у справному стані згідно акту прийому-передачі. Разом з тим, внаслідок бездіяльності банку автомобіль тривалий час не реалізовувався, що призвело до його технічного пошкодження не з вини відповідача, а відтак, останній виконав свої зобов`язання перед банком, внаслідок чого нарахована сума виплат стягненню з нього не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

6. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

7. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором, яка складається з:

4 825,88 доларів США заборгованість за кредитом; 1 836,35 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 36 213,60 грн заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 678,38 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а всього 6 662,23 доларів США, та 36 891,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

8. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що за умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Разом з тим, в порушення взятих на себе зобов`язань вказаних умов не виконував та з січня 2010 року припинив погашати кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість.

9. Апеляційний суд також указав на необґрунтованість висновку місцевого суду про відмову в задоволенні позову в зв`язку з тим, що позичальник передав автомобіль і таким чином виконав обов`язки перед банком, оскільки зазначене суперечить частині другій статті 613 ЦК України.

10. Крім того, відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порядку й строків погашення кредиту суперечить частині першій статті 61 Конституції України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

13. Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції послався на пункт 12.3.1 кредитно-заставного договору, укладеного між сторонами, відповідно до якого позичальник зобов`язаний в 30-дений строк з моменту отримання повідомлення про дефолт знайти покупця на предмет застави. Разом з тим, суд не врахував, що з 21 грудня 2009 року по 31 серпня 2016 року заставний автомобіль за постановою державного виконавця від 21 грудня 2009 року, знаходився під арештом за ухвалою Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року про забезпечення позову. Крім того, банк відмовив у продажу заставного транспортного засобу, особі, яку знайшов позичальник.

Доводи інших учасників справи

14. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

16. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18. У травні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. 26 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір про надання кредиту в сумі

5 242,75 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення

23 серпня 2013 року.

20. Предметом застави є автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, власником якого є позичальник.

21. Відповідно до пункту 12.3.1 кредитно-заставного договору позичальник зобов`язаний в 30-дений строк з моменту отримання повідомлення про Дефолт знайти покупця на предмет застави.

22. 27 липня 2010 року складено акт про передачу ОСОБА_1

ПАТ КБ «ПриватБанк» предмету застави автомобіля у заклад зв`язку з допущенням прострочення кредиту.

23. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк»

до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

24. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

25. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

26. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

27. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

29. Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 26 серпня 2008 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

30. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

31. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

32. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

33. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

34. Положеннями статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

35. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

36. Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

37. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

38. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

39. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

40. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

41. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

42. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

43. Умовами укладеного між сторонами кредитно-заставного договору погоджено строк його дії - з 26 серпня 2008 року до 23 серпня 2013 року.

44. Звертаючись з позовом у жовтні 2015 року, банк ставить питання про стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 29 липня 2015 року у загальному розмірі 8 521,02 доларів США, що еквівалентно 187 718,09 грн, із яких: 4 825,88 доларів США заборгованість за кредитом; 1 836,35 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 415,70 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 26,52 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 11,35 доларів США штраф (фіксована частина) та 405,22 доларів США штраф (процентна складова.

45. З матеріалів справи слідує, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет застави на погашення заборгованості в розмірі 86 920,09 грн (а. с. 67).

46. Отже, пред`явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» наведеного вище позову свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

47. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

48. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється.

49. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

50. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

51. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

52. Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18).

53. Покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті 6 662,23 доларів США та 36 891,98 грн, суд апеляційної інстанції не дав жодної правової оцінки заочному рішенню Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, не перевірив його виконання.

54. Крім того, зіславшись на невиконання позичальником пункту 12.3.1 кредитно-заставного договору, відповідно до якого позичальник зобов`язаний в 30-дений строк з моменту отримання повідомлення про дефолт знайти покупця на предмет застави, апеляційний суд не дав жодної правової оцінки тому факту, що з 21 грудня 2009 року по 31 серпня 2016 року предмет застави перебував під арештом.

55. Апеляційним судом не перевірялось, чи вживались позичальником будь-які дії, спрямовані на виконання пункту 12.3.1 кредитно-заставного договору, зважаючи на доводи касаційної скарги про те, що 18 квітня 2009 року позичальник знайшов покупця ОСОБА_5 на заставний автомобіль, проте банк з невідомих причин відмовив у продажу, про що направив письмову відмову.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

56. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

57. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

58. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська