Справа № 462/1992/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2412/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 462/1992/15

Провадження № 22-ц/811/2412/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року складі судді Ліуш А.І.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи - Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з'ясування обставин справи, у зв'язку з чим є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 березня 2016 року за клопотанням позивача в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартири АДРЕСА_1, що належала на праві власності відповідачам по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, заборонивши вчиняти будь - які дії щодо відчуження такої. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року скасовано рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року, яким відмовлено позивачу в задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, а саме визнано недійсним договір дарування квартир АДРЕСА_1. В резолютивній частині рішення вказано, що воно набирає законної сили з моменту його проголошення, а проголошено таке 13 червня 2017 року. Вважає, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не врахував приписи ч. 10 ст. 158 ЦПК України.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що нею подано суду копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, якою відкрито касаційне провадження у справі, однак нею не зупинено виконання оскаржуваного рішення, а тому суд не вправі був залишати її заяву про скасування забезпечення позову без задоволення. Звертає увагу на те, що встановлене обтяження порушує її право власності, зокрема щодо державної реєстрації прав.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою її заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири. В ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 звернулась з заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на спірну квартиру заборонивши вчиняти будь-які дії щодо відчуження такої. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру на АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого 26 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М., реєстраційний номер №1447.

31 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про скасування заходів забезпечення позову, а саме: заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи те, що справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, за участі третіх осіб: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним перебуває на розгляді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасування заходів забезпечення позову утруднить його виконання, а тому суд вважає, що відсутні підстави для скасування арешту, вжиті ухвалою Залізничного районного суду міста Львова, а тому заява є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову - це вживання судом, в провадженні якого перебуває справа, необхідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання ухваленого рішення. Забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і

діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що

зумовили його застосування.

Відповідно до вимог ст.. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційним судом зроблено запит, щодо розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі №462/1992/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним.

Як вбачається з відповіді Верховного Суду розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, за участі третіх осіб: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним станом на 04 лютого 2019 року у касаційному порядку не відбувся.

Відповідно до змісту п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в разі оскарження ухвали про забезпечення позову необхідно направляти суду апеляційної інстанції виділені відповідні матеріали (копії позовної заяви й заяви про забезпечення позову (про скасування заходів забезпечення позову), ухвала про відкриття провадження, якщо така постановлялась, оригінал оскарженої ухвали, копії документів про звернення її до виконання тощо).

Враховуючи, що матеріали справи перебувають на розгляді в Верховному Суді, рішення касаційною інстанцією не прийнято, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 є передчасною.

Отже, як встановлено судом виконання рішення не відбулося, оскільки цивільна справа знаходиться на розгляді Верховного Суду, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді