Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 569/6807/15-ц

провадження № 61-14376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року у складі судді Харечка С. П. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Дикун С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 серпня 2004 року по 30 квітня 2015 року перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М. Ю. 21 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1721,ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, площею 1000 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Після оформлення відповідних прав та видачі дозволу на забудову земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпочали будівництво житлового будинку. 29 вересня 2011 року Управлінням містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому видано будівельний паспорт та погоджено вимоги до забудови земельної ділянки. Земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1 000 кв. м, по АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є особистою приватною власністю відповідачки.

ОСОБА_1 просив:

визнати будівельні матеріали і конструктивні елементи, з яких було побудовано житловий будинок АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано зазначений будинок;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, спільною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано житловий будинок АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до вимог статті 60 СК України об'єкт незавершеного будівництва, збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник є матір'ю відповідача та не брала участі у розгляді справи. Під час розгляду справи не визначено ступінь готовності будинку, обсяг та вартість використаних для його будівництва робіт і матеріалів, які б могли бути визнані судом спільним сумісним майном сторін. Судами не залучено до участі у справі як третіх осіб на стороні відповідача батьків позивачки, які є заінтересованими особами, і їх права та обов'язки фактично вирішені оскаржуваними судовими рішеннями, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, до відчуження її своїй дочці, належала їм на праві спільної сумісної власності як подружжю.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року цивільну справу № 569/6807/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 06 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, під час перебування у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5

30 квітня 2015 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області цей шлюб розірвано.

На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М. Ю. 21 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1721, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 1 000 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Право власності ОСОБА_2 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим 29 січня 2010 року.

29 вересня 2011 року Управлінням містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому видано будівельний паспорт та погоджено вимоги до забудови земельної ділянки. Земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1 000 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є особистою приватною власністю відповідачки.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановив, що оскільки спірне нерухоме майно у вигляді об'єкта незавершеного будівництва набуте сторонами під час перебування у шлюбі, то наявні правові підстави для визнання його об'єктом спільної сумісної власності на підставі статті 60 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наведене вище відображає зміст презумпції спільної сумісної власності подружжя, спростування якої є процесуальним обов'язком особи, яка з нею не погоджується.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

З матеріалів справи відомо, що до моменту реєстрації шлюбу між сторонами відповідачем набуто у приватну власність від свого батька за договором дарування земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій знаходиться спірне нерухоме майно (об'єкт незавершеного будівництва).

Належність вказаної земельної ділянки відповідачці на праві приватної власності позивачем не оспорювалось.

Також встановлено, що узгодження технічної документації щодо будівництва будинку здійснювалось від імені ОСОБА_2

Сторонами у справі не заперечувалось, що будівництво на вказаній земельній ділянці здійснювалось за участю позивача, його батька та батька відповідача.

З показань свідків також відомо та не заперечувалось сторонами, що з 2006 року позивач звільнився з ПАТ «Рівнехолод» з метою спорудження будинку для власної сім'ї.

Факт постійної участі позивача у будівництві підтверджується також показаннями сусідів.

Аналіз підстав звернення до суду з указаним позовом, норм сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також установлених обставини у справі дає підстави для висновку, що дії ОСОБА_2 з оформлення дозвільної документації для здійснення будівництва на належній їй земельній ділянці та безпосередня участь ОСОБА_1 у спорудженні будинку мали місце під час їх перебування у шлюбі та здійснювались, у першу чергу, в інтересах їхньої сім'ї.

За таких умов, встановивши, що об'єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_1, є спільною власністю подружжя, суди попередніх інстанцій правомірно вважали, що розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі цього майна визначається за правилами статті 70 СК України, з визнанням за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки будівельних матеріалів і конструктивних елементів, з яких було побудовано спірне нерухоме майно.

Оскаржувані судові рішення не впливають на права та законні інтереси третіх осіб, яких не було залучено до розгляду справи.

З огляду на те, що житлове будівництво здійснювалося з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку, сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником (ами) будинку понесених ними затрат. Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудівником та членами його сім'ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім'ї забудівника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку.

Також варто зауважити, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Зазначений правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк