КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року

справа 369/4863/18

провадження № 22-ц/824/2283/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, у якому просив визнати частково недійсним у частині покупця, укладений 13.05.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1514 га, по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, обладнання незавершеного будівництва житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що покупцем за оспорюваним договором купівлі-продажу земельної ділянки є позивач. Земельна ділянка була придбана за грошові кошти належні позивачу та його дружині, які вони отримали від продажу земельних ділянок в м. Івано-Франківськ. Відповідач достатніх грошових коштів для купівлі земельної ділянки не мав. Відповідача в договорі зазначено покупцем, оскільки він на момент його укладення був членом сім'ї позивача, чоловіком його доньки. А тому позивач сприяв благополуччю своєї доньки. Також посилається на те, що за власний рахунок позивача на земельній ділянці було побудовано житловий будинок. Зазначене підтверджується показами свідків, наданими у суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що спірна земельна ділянка була придбана за його грошові кошти, отримані ним в позику від роботодавця ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік». Позивачем до суду надано докази на підтвердження походження цих грошових коштів та на підтвердження отриманих ним доходів за час перебування у шлюбі та у період будівництва будинку. Донька позивача надавала згоду на отримання ним позики для купівлі земельної ділянки. Оспорюваний договір було укладено раніше, ніж позивачем відчужено належні йому земельні ділянки. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання ним доходів у період будівництва будинку, необхідних для придбання побутових матеріалів. Квитанції надані позивачем не дають можливості встановити особу платника, деякі з яких містять інформацію про закупку ФОП ОСОБА_2 матеріалів, пов'язаних з його підприємницькою діяльністю, деякі продубльовані, та не підтверджують, що саме ці матеріали були придбані для будування будинку, належного відповідачу. Надані позивачем документи не підтверджують 100% вартості створеного на земельній ділянці об'єкта будівництва. Також матеріали справи не містять відомостей на підтвердження подарунку позивачем грошових коштів на придбання земельної ділянки його доньці.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною оспорюваного договору, останнім не вносилися особисті кошти на виконання договору та не доведено порушення вимог законодавства відповідачем при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано. Змінено прізвище ОСОБА_6 на дошлюбне «ОСОБА_6» (а.с.175-176 т.1).

Позивач є батьком ОСОБА_7

13 травня 2006 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ЯщенкоП.В. та зареєстрований в реєстрі за №6454 (а.с. 194-195 т.1).

За цим договором ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку площею 0,1514 га по АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

На підставі даного договору на ім'я ОСОБА_3 12.07.2006 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 (а.с. 241-242 т.1).

Згідно довідок про доходи, ОСОБА_3 працював в ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» з 01 червня 2004 року до 05 грудня 2011 року, з 01.08.2012 року по 21.10.2015 року працював в ДП «Сервісно-видавничий центр» на посаді головний редактор.

03.05.2006 року позивач звернувся до Директора в ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» із заявою, у якій просив надати йому бепроцентну позику для придбання нерухомості (земельної ділянки) у сумі 156000,00 грн. із строком повернення через 5 років (а.с.187 т.1)

Згідно договору позики №15 від 03.05.2006 року відповідач отримав від ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» безвідсоткову позику у розмірі 156 000,00 грн. (а.с.182-184 т.1)

Окрім того, 28 квітня 2006 року ОСОБА_9 надано письмову згоду на отримання такої позики, згода посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №1047 (а.с.185 т.1).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За умовами ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Умовами спірного договору передбачено, що продаж земельної ділянки вчинено за 85000,00 грн., які покупець сплатив продавцю до посвідчення цього договору.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що ним надано своїй доньці грошові кошти у сумі 85000,00 грн. для придбання відповідачем земельної ділянки.

Також позивачем не підтверджено, що ним укладено договір дарування у відповідності до якого грошові кошти у сумі 85000,00 грн. було подаровано ним доньці для придбання земельної ділянки.

Разом з тим, відповідачем на підтвердження придбання земельної ділянки за власні кошти надано до суду довідки про доходи, заяву про надання позики, у якій зазначено мету позики для придбання земельної ділянки, договір позики та нотаріально посвідчену згоду доньки позивача для отримання цієї позики.

Доводи позивача, що грошові кошти для придбання спірної земельної ділянки були отриманні ним та його дружиною від продажу належних їм земельних ділянок в м. Івано-Франківську, є необгрунтованоими, з огляду на наступне.

19 травня 2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, у відповідності до якого ОСОБА_11 продала земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0883 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12 т.1).

Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 36 800,00 грн., які продавець отримає від покупця до підписання цього договору.

19 травня 2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, у відповідності до якого ОСОБА_11 продала земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0913 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13-14 т.1).

Пунктом 3 договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки вчинено за 38 050,00 грн., які продавець отримає від покупця до підписання цього договору.

Відповідно до розписки від 19.05.2006 року, ОСОБА_12 передав ОСОБА_11 42600 доларів США за земельні ділянки по АДРЕСА_2 (а.с.15 т.1).

З наданих суду договорів про купівлю-продаж земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, слідує, що вони укладенні пізніше, ніж оспорюваний договір, їх умови не містять відомостей про отримання покупцем грошових коштів до укладення договорів, грошових коштів від продажу цих земельних ділянок отримано менше, ніж зазначено вартість земельної ділянки в оспорюваному договорі. Крім того, розпискою від 19.05.2006 року підтверджено, що грошові кошти за продані ОСОБА_11 земельні ділянки отримано 19.05.2006 року, тоді як в оспорюваному договорі від 13.05.2006 року зазначено, що грошові кошти за договором отримано раніше його посвідчення.

За умовами ч.1 ст.203 ЦК, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є не додержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншими актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 7 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено сторонами у письмовій формі, договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на виконання умов спірного договору було передано позивачу грошові кошти у розмірі 85000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сторони при укладенні спірного договору купівлі-продажу погодили всі його умови та повністю їх виконали.

Окрім того, твердження апеляційної скарги, що за власний рахунок позивача на земельній ділянці було побудовано житловий будинок не підтвердженні наданими до суду доказами.

З квитанцій, доданим до позовної заяви неможливо встановити, що позивачем було придбано будівельні матеріали для побудови житлового будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці.

Покази свідків про придбання позивачем зазначених будівельних матеріалів не можуть бути розцінені, як достатні докази на підтвердження вказаних обставини.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді