Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1187/18 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №282/1187/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області, ухвалене 26 листопада 2018 року суддею Вальчуком В.В. у смт. Любар,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 05.02.2015, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 09.07.2018 в сумі 13810 грн, з яких: 1612,82 грн - тіло кредиту, 1842,64 грн - відсотки за користування кредитом, 9220,73 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 633,81 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати.

Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2018 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 05.02.2015 на загальну суму 3455,46 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови Банку у стягненні заборгованості за штрафом і пенею, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На його думку суд першої інстанції не врахував умови договору, погоджені сторонами, щодо стягнення неустойки за неналежне виконання зобов'язання у вигляді штрафу та пені, безпідставно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника Банку, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.02.2015 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 своїм підписом у анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Також відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з цим договором до його укладення і згодна з його умовами (а.с. 11).

Відповідно до наданої Банком довідки, строком дії кредитної картки НОМЕР_2, виданої ОСОБА_1, є останній день липня 2018 року.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 09.07.2018 за розрахунком Банку, наданим до позовної заяви, становить 13810 грн, з яких: 1612,82 грн - тіло кредиту, 1842,64 грн - відсотки за користування кредитом, 9220,73 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 633,81 грн - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 3455,46 грн, з яких: 1612,82 грн - тіло кредиту, 1842,64 грн - відсотки за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав зобов'язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Відмовляючи у стягненні штрафу та пені, суд послався на заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, враховуючи положення ст. 61 Конституції України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 містить правовий висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків, унаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повне звільнення останньої від відповідальності, передбаченої ст. 549 ЦК України.

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено сплату штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань в сумі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с 12).

Відтак, рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки у вигляді штрафу в сумі 500 грн (фіксована частина) та 172,77 грн (процентна складова, з розрахунку (1612,82+1842,64) х 5%) підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції у цій частині нового судового рішення про задоволення позову, у зв'язку із чим підлягає зміні загальна сума стягнутої судом першої інстанції заборгованості за кредитом з 3455,46 грн до 4128,23 грн.

Оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором заборонено законом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача пені.

Окрім того, зважаючи на зміну загальної суми заборгованості та порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо пропорційності присудження судових витрат, підлягає зміні рішення суду у частині стягнутого судом першої інстанції судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Розмір задоволених вимог складає 4128,23 грн, що становить 29,9 % від загальної суми позовних вимог 13810 грн (з розрахунку: 4128,23 грн х 100 : 13810 грн).

Понесення позивачем судових витрат у розмірі 1762 грн судового збору підтверджено квитанцією про їх оплату.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 526,83 грн (1762 х 29,9%).

Таким чином, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні, шляхом зменшення його розміру з 1762 грн до 526,83 грн.

Також, суд апеляційної інстанції стягує з відповідача на користь позивача 171,53грн судових витрат, понесених у зв'язку із поданням апеляційної скарги до суду.

Зокрема, позивач оскаржував рішення щодо відмови у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів на загальну суму 10354,54 грн та сплатив судовий збір в сумі 2643 грн. Вимоги апеляційної скарги задоволено на 6,49 % (672,77 грн). Тому до стягнення підлягає 171,53 грн (2643 грн х6,49%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язання скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову та змінити загальну суму стягнення по кредитному договору №б/н від 05 лютого 2015 року з 3455,46 грн до 4128,23 грн.

Рішення у частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши суму судового збору з 1762 грн до 526,83 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) 171,53 грн судових витрат, понесених у зв'язку із поданням апеляційної скарги до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 06 березня 2019 року.