ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 616/294/17

провадження № 61-35113св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., ТітовМ. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Приватне акціонерне товариство «Підсереднє»,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_4,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - адвокатом Мироновим Олегом Анатолійовичем, на постанову апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог первісного і зустрічного позовів

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Підсереднє», яке відповідно до нової редакції Статуту від 2017 року змінило організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство «Підсереднє» (далі - ПрАТ «Підсереднє»), звернулося з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, переданою в оренду.

В обґрунтування позову послалося на те, що 5 вересня 2012 року між ПрАТ «Підсереднє» і ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, зареєстрований 24 грудня 2012 року у відділі у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за номером 01981.

Відповідно до умов договору відповідач передала позивачу в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 6,1624 га, кадастровий номер :02:000:0495, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

У квітні 2017 року, незважаючи на чинний договір оренди землі, сторонні особи зі згоди відповідача почали проводити посівні роботи на цій ділянці. Такі неправомірні дії унеможливлюють використання орендованої земельної ділянки площею 6,1624 га, кадастровий номер :02:000:0495, за призначенням, у зв'язку з чим ПрАТ «Підсереднє», яке у цей період централізовано здійснює на орендованих землях комплекс весняно-польових робіт, зазнало збитків.

Оскільки у добровільному порядку вирішити спірні питання щодо користування земельною ділянкою не вдалося, ПрАТ «Підсереднє» просило зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та заборонити їй здійснювати будь-які дії на цій ділянці до припинення дії договору оренди землі від 5 вересня 2012 року.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з зустрічним позовом до ПрАТ «Підсереднє» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову послалася на те, що договір оренди належної їй земельної ділянки уклала з ПрАТ «Підсереднє» 1 січня 2007 року строком на 10 років. Користуючись тим, що її підпис у договорі проставлений лише на останній сторінці, Товариство замінило перші сторінки договору, таким чином змінивши дату його укладення і строк дії.

Вона не надавала згоду на укладення договору оренди на тих умовах, що містяться у примірнику від 5 вересня 2012 року, тобто її волевиявлення на вчинення цього правочину відсутнє, що свідчить про недійсність договору з передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав.

Звернувшись із запитами до відділу у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вона дізналася, що державна реєстрація договору оренди землі відбулася у грудні 2012 року із зазначенням, що строк його дії становить 10 років, проте у листопаді 2016 року цей строк збільшено до 15 років, хоча жодні додаткові договори сторони не укладали. Вказані невідповідності також підтверджують недобросовісність дій ПРАТ «Підсереднє» і недійсність оспорюваного договору оренди землі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року ПрАТ «Підсереднє» у задоволенні позову відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 5 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 і ПрАТ «Підсереднє», зареєстрований 24 грудня 2012 року у відділі у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за номером 01981. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Визнаючи договір оренди землі від 5 вересня 2012 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що у дійсності такий договір ОСОБА_4 не підписувала, він підроблений ПРАТ «Підсереднє» шляхом заміни перших сторінок договору від 1 січня 2007 року, тому наявні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Оскільки визнання договору оренди землі недійсним спростовує твердження позивача за первісним позовом про наявність у нього права користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПрАТ «Підсереднє».

Постановою апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення.

Позов ПрАТ «Підсереднє» задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути орендареві - ПрАТ «Підсереднє» - перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 6,1624 га, кадастровий номер :02:000:0495, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у визнанні договору оренди землі від 5 вересня 2012 року недійсним, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у січні 2007 року ПРАТ «Підсереднє» мало організаційно-правову форму - Відкрите акціонерне товариство і директором цього Товариства була інша особа, тому твердження ОСОБА_4 про підроблення договору від 5 вересня 2012 року шляхом приєднання нових сторінок до останньої сторінки договору від 1 січня 2007 року безпідставні, а інших доказів на спростування укладення нею оспорюваного договору позивач за зустрічним позовом не надала.

Оскільки договір оренди від 5 вересня 2012 року є чинним, дії орендодавця щодо перешкоджання орендарю користуватися земельною ділянкою є неправомірними, тому первісний позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що у оспорюваному договорі зазначено про його державну реєстрацію 24 грудня 2012 року, у той час як у Державному земельному кадастрі вказана інша дата - 18 грудня 2012 року.

ПрАТ «Підсереднє» не обґрунтувало, якими обставинами викликано укладення договору від 5 вересня 2012 року за наявності чинного договору від 1 січня 2007 року, що також підтверджує правильність тверджень заявника про його підроблення.

Вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши неможливість підроблення договору шляхом заміни останньої сторінки, не перевірив її доводи щодо інших обставин, які свідчать про його недійсність.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2018 року ПрАТ «Підсереднє» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких послалося на безпідставність її доводів. Зазначило, що у 2007 року уклало з відповідачем договір оренди землі, який разом із договорами оренди, укладеними з іншими особами, передано до відділу у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для державної реєстрації. Частина із цих договорів втрачена, про що Товариство дізналося не відразу, проте після встановлення даних обставин у вересні 2012 року вони переуклали договір. У книзі державної реєстрації договорів оренди запис за номером 01981 здійснений 18 грудня 2012 року, що свідчить про допущення описки при зазначені у договорі про його реєстрацію 24 грудня 2012 року. Існування описки підтвердив допитаний судом як свідок спеціаліст відділу у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_6, тобто ці обставини є випадковими і не свідчать про недійсність договору.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 6,1634 га, кадастровий номер :02:000:0495, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

5 вересня 2012 року між ПрАТ «Підсереднє», від імені якого діяв директор ОСОБА_7, та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,1624 га, у тому числі ріллі 6,1624 га, розташованої на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

Зазначений договір зареєстрований у відділі у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 24 грудня 2012 року.

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі ОСОБА_4 передала, а орендар - ПрАТ «Підсереднє» в особі директора ОСОБА_7 - прийняв у строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Актом від 5 вересня 2012 року за підписами орендодавця і орендаря визначено межі орендованої земельної ділянки в натурі.

У пункті 8 договору оренди землі від 5 вересня 2012 року встановлено, що цей договір укладений на 15 років.

Також суд апеляційної інстанції встановив, що на останньому аркуші договору оренди землі від 5 вересня 2012 року містяться підписи сторін: орендодавця ОСОБА_4 та від орендаря - директора ПАТ «Підсереднє» ОСОБА_7 Також на договорі проставлений відбиток печатки ПАТ «Підсереднє».

Протоколом № 19 засідання наглядової ради Відкритого акціонерного товариства «Підсереднє» від 15 травня 2010 року припинено повноваження та звільнено голову правління Відкритого акціонерного товариства «Підсереднє» ОСОБА_8 і призначено з 16 травня 2010 року головою правління ОСОБА_7

Рішенням загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Підсереднє» від 14 квітня 2011 року викладено у новій редакції Статут товариства і змінено його назву на Публічне акціонерне товариство «Підсереднє»; наказом директора товариства № 42 від 12 липня 2011 року вирішено у всіх документах, пов'язаних з господарською діяльністю, використовуватися змінену назву товариства - Публічне акціонерне товариство «Підсереднє».

Оцінивши ці документи, суд встановив, що станом на 2007 рік директором ПрАТ «Підсереднє» був ОСОБА_8, а саме товариство існувало в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства (ВАТ); ОСОБА_7 призначений керівником з травня 2010 року, а організаційно-правову форму Товариства змінено у 2011 році.

Встановивши такі обставини, суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_4 про те, що договір від 5 вересня 2012 року являє собою сторінки із іншим текстом, на який вона не погоджувалася, що приєднані до останньої сторінки договору оренди землі від 1 січня 2007 року, факт укладення якого у 2007 році не заперечується.

Належність їй особисто підпису на договорі оренди землі від 5 вересня 2012 року ОСОБА_4 не оспорювала.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції також не прийняв як доказ поданий ОСОБА_4 акт приймання-передачі земельної ділянки від 1 січня 2007 року, оскільки в ньому орендарем зазначено ПАТ «Підсереднє» в особі директора ОСОБА_7, тоді як станом на 2007 рік товариство існувало у іншій організаційно-правовій формі і директором був ОСОБА_8

Також суд встановив, що відповідач чинить ПрАТ «Підсереднє» перешкоди у користуванні орендованою земельною ділянкою. У березні-квітні 2017 року на цій земельній ділянці сторонні особи провели геодезичні і посівні роботи.

За зверненням позивача за первісним позовом щодо таких неправомірних дій дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області проведено перевірку і з'ясовано, що ОСОБА_4 виявила бажання самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, у зв'язку з чим проводила відповідні польові роботи.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Правовідносини щодо оренди землі урегульовані ЗК України, ЦК України і Законом України «Про оренду землі».

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (статті 1, 13 Закону України «Про оренду землі»).

Стаття 16 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з іншим учасником щодо усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються зміст договірних зобов'язань і їх правові наслідки.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої, третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_4 не довела відсутність волевиявлення на укладення договору від 5 вересня 2012 року, не спростувала належність їй особисто виконаного на цьому договорі підпису, а її посилання на підроблення договору шляхом додання до нього останньої сторінки іншого договору не знайшли підтвердження у ході розгляду справи і спростовані поданими ПрАТ «Підсереднє» доказами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність визначених статтями 203, 215 ЦК України правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що у договорі оренди землі зазначено датою його державної реєстрації 24 грудня 2012 року, у той час як у Державному земельному кадастрі вказана інша дата - 18 грудня 2012 року, не спростовують правильності висновків апеляційного суду.

ОСОБА_4 оспорює договір оренди землі від 5 вересня 2012 року посилаючись на відсутність свого волевиявлення на вчинення цього правочину і його непідписання, що спростовано у ході розгляду цієї справи. Допущена при реєстрації договору описка у даті реєстрації не впливає на дійсність договору і не свідчить про його укладення з порушенням вимог законодавства, зокрема за відсутності дійсного волевиявлення з боку орендодавця.

Стаття 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачає можливість виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру, за відповідною заявою заінтересованої особи.

Таким чином, сторони, встановивши невідповідність вказаної на примірнику договору оренди землі від 5 вересня 2012 року дати його реєстрації тій даті, що міститься у Державному земельному кадастрі, не позбавлені можливості у визначеному статтею 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» порядку звернутися за її виправленням.

Доводи заявника про те, що ПрАТ «Підсереднє» не обґрунтувало необхідність укладення договору від 5 вересня 2012 року за наявності чинного договору від 1 січня 2007 року, не мають правового значення для вирішення цієї справи.

ОСОБА_4 не спростувала підписання нею договору оренди землі від 5 вересня 2012 року, вказаний договір у встановленому законодавством порядку зареєстрований у відділі у Великобурлацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, тому можливе існування договору від 1 січня 2007 року, примірник якого до суду першої і апеляційної інстанцій не подавався і цими судами не досліджений, не свідчить про недійсність оспорюваного договору.

Касаційний суд не оцінює поданий заявником до Верховного Суду примірник договору оренди землі від 1 січня 2007 року, оскільки дослідження нових доказів і їх оцінка не відноситься до повноважень цього суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою касаційний суд під час касаційного перегляду справи не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу або про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції, встановивши неможливість підроблення договору шляхом заміни останньої сторінки, не перевірив її доводи щодо існування інших підстав для визнання його недійсним, касаційний суд відхиляє.

Заявник в обґрунтування позовної заяви посилалася на неточності у тексті договору, зокрема щодо площі орендованої земельної ділянки, проте такі описки можуть бути виправленими за згодою сторін, тому не є підставою для визнання договору недійсним і не свідчать про його укладення з порушенням вимог законодавства.

Стаття 27 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Згідно з пунктом 29 договору оренди землі від 5 вересня 2012 року орендодавець зобов'язаний передати земельну ділянку орендарю та не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися цією земельною ділянкою.

Орендар має право самостійно господарювати на землі та отримувати продукцію і доходи. З моменту підписання акта приймання-передачі земельної ділянки орендар отримує виключне право користуватись предметом оренди (пункт 3 договору оренди землі).

Встановивши відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 5 вересня 2012 року, так як цей договір є чинним на час виникнення спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ПрАТ «Підсереднє» як законний орендар має право вимагати усунення йому перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою та обґрунтовано задовольнив первісний позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - адвокатом Мироновим ОлегомАнатолійовичем, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов