Справа № 466/287/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1860/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

17.01.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому з уточненням позовних вимог просила стягнути з них солідарно в свою користь 44 450, 22 грн. відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов»язаня в порядку ст.626 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в її користь підлягають стягненню солідарно грошові кошти в сумі 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США та відсотки в сумі 10 572, 66 грн. Оскільки відповідачі не виконали рішення суду у розмірі основного боргу повністю, а сума сплачена ними в погашення боргу за три роки навіть не погашає розміру стягнутих судом відсотків, у зв»язку з невиконанням рішення суду та зростанням курсу долара США по відношенню до національної валюти України вона зазнає значних матеріальних збитків. Просила стягнути з відповідачів 3% річних від неповернутої суми боргу, що за період 01.2015 р. по 07.2017 р. становить 46510,63 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 44 510 грн. 63 коп. та сплачений судовий збір 640 грн., а разом 45 150 грн. 63 коп.

Ухвалою від 20.11.2017 року виправлено описку в рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2017 року. Ухвалено у тексті рішення вказати суми, які підлягають стягненню замість «44510,63 гривень» - «46510,63 гривень» та замість «45150,63 гривень» - «47150,63 гривень».

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі покликаються на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначають, що при вирішенні даного спору судом не враховано, що положення ст.625 ЦК застосуванню до даних правовідносин не підлягають, оскільки правовідносини, що виникли первинно між сторонами не були грошовим зобов»язанням. Вважають, що вимога про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України може поширюватися лише на договірні зобов'язання, що існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Таким чином, вважають, що ОСОБА_4 вже використала своє право на звернення до суду про стягнення коштів, оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року було встановлено наявність договірних зобов»язань між сторонами та стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в користь позивача солідарно 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США, а також відсотки в сумі 10 572, 66 грн. Саме на виконання виконавчого листа, виданого у даній справі та постанови про відкриття виконавчого провадження ними - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щомісячно солідарно сплачуються кошти на відкритий позивачкою гривневий рахунок. Станом на 26.04.2017 року ними сплачено 20270 грн. заборгованості, а не як вказано позивачем та зазначено в рішенні суду 9717,73 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями про перерахування коштів. Суд не оглянув у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження та не надав їм належної оцінки, а відтак прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 216 ЦПК України, ухвалюючи рішення про стягнення боргу з двох відповідачів, не зазначив, в якій частині рішення суду стосується кожного з них, та не зазначив, що обов»язок по сплаті заборгованості є солідарним.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скарги підтримали, надали пояснення, аналогічні доводам скарги, просили скарги задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 проти апеляційних скарг заперечила, просила скарги залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З даного питання свою правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27 січня 2016 року, /справа № 6-771цс15/, згідно змісту якого відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільних справах", суд при розгляді позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті наводить у рішенні розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 стягнуто солідарно грошові кошти в сумі 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США та відсотки в сумі 10 572, 66 грн.

На даний час на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів від 03 березня 2014 року, виданих Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 151 408, 60 грн., що еквівалентно 18 950 доларів США та відсотків в сумі 10 572, 66 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами ОСОБА_3 сплачено 9 717,73 грн, що підтверджується листом начальника Шевченківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області № В-10/25051 від 17 жовтня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_4 та стягуючи з відповідачів солідарно в користь позивача 46510,63 грн., що становить 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання у валюті зобов»язання - доларах США, суд виходив з того, що борг відповідачами з 2014 року не погашено, а відтак враховуючи, що грошове зобов»язання відповідачів виникло на підставі рішення суду, яким встановлено валюту зобов»язання, з відповідачів в користь позивачів підлягає стягненню сума, що еквівалентна валюті зобов»язання з розрахунку до національної валюти.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки вона відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Судом у рішенні наведено повний розрахунок цієї суми з врахуванням усіх проплат, проведених відповідачами та строку зарахування таких коштів на рахунок виконавчої служби. Такі розрахунки позивачем наведені в заяві про уточнення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неврахування судом в погашення боргу за виконавчим листом усіх проплат, здійснених відповідачами, то такі на увагу не заслуговують, оскільки такі кошти були частково зараховані як виконавчий збір та збір за вчинення виконавчих дій.

З наведених мотивів, підстав для скасування рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 46 510, 63 грн. , що становить 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання в порядку ст.626 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.02.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.