ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/2017/18

провадження № 22-ц/4809/546/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, представник за довіреністю ОСОБА_2

відповідач Виконавчий комітет Світловодської міської ради, представник за довіреністю ОСОБА_3

третя особа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року у складі судді Андріянова О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органу приватизації, визнання права на приватизацію житла,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органу приватизації, визнання права на приватизацію житла.

Зазначав, що він є рідним сином ОСОБА_5, який помер 30 квітня 2016 року. Отримавши свідоцтво про смерть він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки його батько 23 листопада 2015 року склав заповіт, яким все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_4

Заповіт ним було оспорено в судовому порядку, рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2017 року в задоволенні його позову про визнання заповіту недійсним відмовлено. Під час розгляду справи він дізнався, що квартира АДРЕСА_2 належала батьку на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1295 від 04 листопада 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-291 від 01 червня 2010 року. Його батько ОСОБА_5 та його дід ОСОБА_6 приватизували квартиру удвох у рівних частках, а після смерті діда батько успадкував його частку у спільній квартирі.

05 грудня 1987 року між його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, після укладення шлюбу вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. 10 вересня 1988 року народився він, місцем його проживання також стала зазначена квартира. У 1992 році відносини між його батьками погіршились, 09 березня 1992 року шлюб між ними було розірвано, однак у квартирі вони мешкали разом до кінця 1993 року. Тому він, як член сім?ї свого діда та батька мав право на участь у приватизації, проведеній 04 листопада 1993 року, та повинен був отримати у власність частку квартири.

Просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 1295 від 04 листопада 1993 року, видане виконавчим комітетом Світловодської міської ради, яким посвідчене право спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2, визнати незаконним та скасувати розпоряження органу приватизації виконавчого комітету Світловодської міської ради № 1295 від 04 листопада 1993 року, на підставі якого видане свідоцтво про право власності на житло № 1295 від 04 листопада 1993 року, визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органу приватизації, визнання права на приватизацію житла відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач не довів, що він має право на приватизацію квартири. Також суд зазначив, що позов предявлено до неналежного відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що висновок суду про те, що він і батько перестали бути членами однієї родини, оскільки шлюб між його батьками було розірвано не відповідає дійсності. Незважаючи про розірвання шлюбу між батьками, він, як був сином свого батька та онуком свого діда, так ним і залишився. Батьківських прав батько позбавлений не був, що свідчить про наявність між ними родинних стосунків і після розірвання шлюбу між батьками. Також не відповідає дійсності висновок суду про те, що після розірвання шлюбу між батьками та того, що батько у грудні 1991 року виписався зі спірної квартири, він перестав бути членом сім?ї батька, а так само і наймача квартири діда, а тому втратив право на користування квартирою та у спірній квартирі не проживав. Факт виписки батька з квартири не свідчить про припинення його права на користування спірною квартирою. Судом безпідставно не було враховано акт про проживання його у спірній квартирі в період 1988-1993 років. Визначення відповідачем у справі органу місцевого самоврядування, який здійснив приватизацію спірної квартири всупереч закону є належним способом захисту його прав на участь у приватизації, оскільки саме орган місцевого самоврядування, як орган приватизації, порушив його права і предметом оскарження є саме розпорядчі документи.

Апеляційне провадження відкрито 01 лютого 2019 року (а.с.87), ухвалою від 12 лютого 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27 лютого 2019 року (а.с.96).

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи не надійшли.

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату,час та місце розгляду справи під розписку (а.с.97-102, 104-106), не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15 вересня 1992 року № 56 (чинного на час приватизації спірної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

У пунктах 20, 21 вказаного Положення зазначено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Виходячи з аналізу змісту зазначених статей Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

При вирішенні позову про визнання приватизації незаконною правове значення має, чи було на той момент спірне житло місцем постійного проживання позивача або на яке за ним відповідно до ст. 71 ЖК України зберігалися права, передбачені ст. 64 ЖК України та ст. 5 Закону № 2482-ХІІ.

У разі визнання права наймача на приватизацію жилого приміщення державного житлового фонду, яке було порушене, суд сам не вирішує питання про право власності в порядку приватизації на це приміщення, оскільки згідно зі ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється уповноваженими на це органами за письмовою заявою всіх повнолітніх членів сімї наймача. В таких випадках спірна квартира повертається до власності територіальної громади.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 04 листопада 1993 року в порядку приватизації видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_5, діду та батьку позивача (а.с.11-12).

ОСОБА_6 помер 14 червня 2009 року, після його смерті на належну йому частку в квартирі отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом його син ОСОБА_5 (а.с.13).

ОСОБА_5, який все своє майно заповів ОСОБА_4, помер 30 квітня 2016 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суд Кіровоградської області від 09 жовтня 2017 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Оспорюючи здійснену в 1993 році приватизацію квартири, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилався на те, що він будучи малолітнім на час приватизації проживав у квартирі та безпідставно не був включений до переліку осіб, що мають право на приватизацію житла.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач втратив право користування квартирою на час її приватизації та не має права на приватизацію квартири, тобто підставою для відмови в позові стала недоведеність позовних вимог. При цьому суд також послався на те, що орган приватизації - виконком Світловодської міської ради взагалі не може бути відповідачем у цьому спорі. Заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем позивач не подав.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки предявлення позову до неналежного відповідача є окремою самостійною підставою для відмови в позові і при цьому суд не повинен вдаватися до оцінки доказів, наданих позивачем на підтвердження позову.

Також є безпідставним висновок суду, що при визнанні приватизації житла незаконним орган приватизації не може бути відповідачем у справі. Оскільки ставиться питання про визнання незаконними рішень органу приватизації, то він має бути відповідачем у справі.

Другим з належних відповідачів у справі щодо визнання приватизації квартири незаконною безумовно є особа, яка приватизувала квартиру і стала її власником, тобто відповідачем також обовязково мав би бути ОСОБА_5, проте він помер.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини подав спадкоємець ОСОБА_5 за заповітом ОСОБА_4, проте він позивачем до участі у справі, як відповідач, не залучався.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перевірки доводів апеляційної скарги щодо доведеності чи недоведеності позовних вимог та переоцінки доказів позивача, оскільки до участі у справі, як відповідач, не залучений спадкоємець ОСОБА_4

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов предявлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом.

Рішення апеляційного суду про відмову в позові не перешкоджає позивачу звернутися з позовом до всіх належних відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року.

В позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Світловодської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органу приватизації, визнання права на приватизацію житла відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

ОСОБА_8