Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 591/6989/16-ц

провадження № 61-28281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко Олександр Володимирович,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 травня 2017 року у складі судді Клименко А. Я. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року у колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «Фідобанк», про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2016 року ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 25 000 грн на картковий рахунок, відкритий у ПАТ «Фідобанк».

На підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року до 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О . В. на строк з 20 червня 2016 року до 19 липня 2018 року.

На офіційному сайті Фонду 23 червня 2016 року розміщено оголошення про те, що з 24 червня 2016 року ПАТ «Фідобанк» здійснює виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 20 червня 2016 року включно та за договорами банківського рахунку. Виплати вкладникам здійснюються у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення банку з ринку, але не більше 200 000 грн.

Банком-агентом Фонду у Сумській області визначено Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), у зв`язку з чим позивач зверталася до відділення цього банку, проте щоразу ОСОБА_1 повідомляли про відсутність останьої в загальному реєстрі вкладників ПАТ «Фідобанк», які мають право на гарантовану суму відшкодування.

Позивач 22 серпня 2016 року письмово звернулася до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» щодо надання роз`яснень порядку отримання коштів у розмірі 25 000 грн, внесених нею на картковий рахунок та щодо подання інформації до Фонду щодо неї як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду.

Проте відповіді на вказане звернення ОСОБА_1 не отримала. Вважає дії уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. щодо не включення її до Реєстру відшкодувань вкладників для здійснення виплат (загального реєстру) такими, що порушують її права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила зобов`язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Фідобанк» у розмірі 25 000 грн за рахунок Фонду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Фідобанк» у розмірі 25 000 грн за рахунок Фонду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з поданої до суду квитанції вбачається, що 18 травня 2016 року ОСОБА_1 внесла на свій поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Фідобанк» грошові кошти у розмірі 25 000 грн, отже вона набула право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду, що передбачено статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що право позивача на виплату їй Фондом відшкодування за вкладом порушене та підлягає захисту. Заявлена позивачем вимога є належним способом захисту її порушеного права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не було взято до уваги той факт, що станом на 20 травня 2016 року на рахунку позивача, на момент введення тимчасової адміністрації банку, обліковувалась сума у розмірі 7,92 грн. Отже внесення рахунку ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у розмірі 25 000 грн за рахунок коштів Фонду було неможливе та суперечило б чинному законодавству.

Також суди залишили поза увагою, що одні і ті ж самі кошти позивач хоче отримати два рази, через Фонд та через процедуру ліквідації як кредитор банку.

Позивачем не правильно обраний спосіб захисту свого права та майнового інтересу, тому у суду були відсутні обґрунтовані правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Вимога позивача про зобов`язання уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Фідобанк» ОСОБА_2 . подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Фідобанк» у розмірі 25 000 грн за рахунок Фонду, лише конкретизує порядок виконання даного рішення, який чітко визначений у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не може бути розтлумачений інакше.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір банківського (поточного) рахунку з використанням електронного платіжного засобу та надання овердрафту, за умовами якого позивачу відкрито картковий рахунок.

Позивачем 18 травня 2016 року внесено на картковий рахунок 25 000 грн, що підтверджується квитанцією від 18 травня 2016 року.

Рішенням Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а. с. 27).

Наказом Фонду від 20 травня 2016 року № 184 розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк» ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 09 червня 2016 року № 959 продовжено строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку ПАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року до 19 липня 2016 року, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду ОСОБА_2 з 20 червня 2016 року до 19 липня 2016 року (включно).

Правлінням Національного банку України 18 липня 2016 року прийнято рішення № 142-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 19 липня 2016 року № 1265 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О. В . строком на 2 роки з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року.

ОСОБА_1 22 серпня 2016 року звернулася з письмовою вимогою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. про надання роз`яснення щодо порядку отримання коштів у розмірі 25 000 грн, внесених на картковий рахунок та стосовно подання до Фонду інформації щодо неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду, однак відповіді на своє звернення не отримала.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) встановлено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом касаційної інстанції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У справі, що розглядається, позивач вказує на протиправне невключення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування.

Отже, у контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між ОСОБА_1 , Фондом та уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленком О. В. і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків цього Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати цим Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

При цьому правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

За змістом частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

- уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду;

- уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у в постановах Великої Палати Верховного Суд від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 та від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17.

Водночас та обставина, що позов у цій справі пред`явлений до банку в особі Уповноваженої особи Фонду, не змінює характеру спірних правовідносин.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

З огляду на те, що всі заявлені позивачем вимоги стосуються безпосередньо повноважень (завдань та функцій) Фонду та його уповноваженої особи і жодним чином не впливають на права та обов`язки ПАТ «Фідобанк», розгляд такої справи не може бути віднесено до юрисдикції загальних судів.

Участь у розгляді цієї справи уповноваженої особи Фонду, незалежно від того, який її статус зазначив позивач у позовній заяві (як самостійного відповідача чи ні), а також зміст спірних правовідносин дають підстави для висновку, що розгляд такої справи мають здійснювати адміністративні суди.

Суди першої й апеляційної інстанції розглянули справу у порядку цивільного судочинства помилково, неправильно визначили юрисдикційність спору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 травня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд закрив провадження у справі, то немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировичазадовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», про зобов`язання вчинити дії, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська