КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 760/11108/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11507/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Іванченка М.М.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року (у складі судді Шереметьєвої Л.А., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просив розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що сім"я розпалась і примирення неможливе.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено , шлюб розірвано.

Не погоджуючись з рішенням, 18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила змінити мотивувальну частину рішення, виключивши з неї абзац наступного змісту: «Останні два роки вони проживають окремо, відповідачка з дітьми проживає в належній йому квартирі, а він у квартирі своєї матері.»

В апеляційній скарзі зазначила, що ухвалюючи заочне рішення суд заслухав лише пояснення позивача , позбавивши відповідача можливості висловити власну думку по суті позовних вимог. Так, на підставі лише пояснень позивача судом встановлено що: «Позивач у судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що не має наміру та бажання зберігати сімейні відносини та сім`ю з відповідачкою. Останні два роки вони проживають окремо, відповідачка з дітьми проживає в належній йому квартирі, а він у квартирі своєї матері.» Але такі обставини не відповідають дійсності.

По-перше, квартира АДРЕСА_1 є спільним майном, що набуто сторонами за час шлюбу і лише формально зареєстрована тільки на ім`я позивача.

По-друге, сторони не проживають окремо не «останні два роки», а лише останні кілька місяців до ухвалення оскаржуваного рішення.

Після новорічних свят 2019 року позивач дійсно переїхав до квартири своєї матері, яка проживає у будинку навпроти, казав, що потребує догляду. А у квітні 2019 року оформлював пільги для оплати житлово-комунальних послуг, для чого отримував довідку про склад сім`ї.

У розпорядженні відповідача є письмові докази, що спростовують слова позивача про те, що сторони проживають окремо останні два роки. Зокрема: акти, складені депутатом Бучанської міської ради Хуторянською Н.В. від 21 березня 2017 року та від 06 червня 2018 року; довідка №3251 від 24.07.2017, видана Управлінням праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради; довідка №2610/2301 від 26.07.2018, видана відділом реєстрації місця проживання Бучанської міської ради; довідка №766, видана КП «Бучанське управління житлово-комунального господарства» 26.04.2019 року. Зазначені документи отримувались для оформлення пільг з оплати ЖКП, для надання до дитячих навчальних закладів і в копіях збереглись у відповідача, однак вона була позбавлена можливості надати вказані документи до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції проігнорував її заяву про відкладення судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник підтримали доводи поданої нею апеляційної скарги.

В судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона визнавала позов так як не мала намір зберігати сім`ю, проте щодо обставин набуття квартири у власність вона обставини не визнавала. В судовому засіданні ці обставини не уточнювались, а засідання було проведено так швидко, що вона не маючи юридичної освіти не встигла висловити свої заперечення щодо обставин окремого проживання та набуття майна.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

Сторони перебувають у шлюбі з 19 лютого 2005 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними з різних причин, привели до її розпаду.

Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо.

Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року сторонам був наданий строк на примирення 6 місяців.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що будь-яких заходів для примирення відповідачка не вживала і бажання до цього не має, а його намагання поспілкуватися з нею закінчувалися конфліктами.

Вважає, що відповідачка не мала і не має бажання зберегти сім`ю, а лише переслідує свої корисливі мотиви, використовуючи його статус учасника бойових дій.

Відповідачка, не з`явившись до суду, не подавши відзив на позов та заперечень проти викладених у позові обставин, приведені позивачем обставини та причини для розірвання шлюбу, викладені в позові, не спростувала.

Позивач у судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що не має наміру та бажання зберігати сімейні відносини та сім`ю з відповідачкою.

Останні два роки вони проживають окремо, відповідачка з дітьми проживає в належній йому квартирі, а він у квартирі своєї матері.

Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу та його небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що шлюб грунтується на вільному волевиявленні, а з оглядк на те, що один з подружжя бажав розлучитись, а наданий судом строк для примирення не дав жодних результатів, висновок суду про наявність підстав для його розівання є вірним.

Разом з тим, обставини, які суд вважвав встановленими, а саме те, що сторони 2 роки проживають окремо, відповідачка проживає в квартирі позивача, належними та допустимими доказами доведені не були.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Висновок про те, що відповідачка не надавала докази на спростування обставин часу її окремого з чоловіком проживання, не є достатньою підставою для їх встановлення з огляду на те, що і позивач не подавав в межах даної справи докази про окреме проживання, період такого проживання, а також докази, які б свідчили, що квартира, в якій сторони проживали та яка була придбана в період шлюбу є його особистою власністю. Обставини належності майна на праві особистої приватної власності одному з подружжя не входяить до предмету доказування спору про розлучення.

За таких обставин, враховуючи, що ці обставини не були доведені позивачем, рішення суду в частині викладення мотивувальної частини має бути змінено, а посилання на встановлення таких обставин має бути виключено на підставі ст. 376 ЦПК України, відповідно якої, підставою для скасування або зміни судового рішення є недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Колегія суддів роз`яснює, що обставини з приводу періоду окремого проживання, а також належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності мають доводитись та встановлюватись під час розгляду справи про поділ майна подружжя.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 376, 375 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду необхідно змінити виключивши з мотивувальної частини абзац наступного змісту: «Останні два роки вони проживають окремо, відповідачка з дітьми проживає в належній йому квартирі, а він у квартирі своєї матері.»

В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, та з урахуванням доповнень викладених в мотивувальній частині даної постанови скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374- 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 рокузмінити , виключивши з мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту: «Останні два роки вони проживають окремо, відповідачка з дітьми проживає в належній йому квартирі, а він у квартирі своєї матері.»

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1057 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді