Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 619/738/17

провадження № 61-22690 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

відповідач - ОСОБА_1,

особа, яка подала апеляційну/касаційну скарги - заступник прокурора Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року у складі судді

Калмикової Л. К. та постанову Апеляційного суду Харківської області від

27 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О.,

Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі ГУ «Держгеокадастру у Харківській області») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішеннями Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (далі Русько-Лозівська сільська рада) 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 1261 га, та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0, 1500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На підставі зазначених рішень ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2009 року та серії ЯИ №824076 від 25 лютого 2010 року. Вказував на те, що надані ОСОБА_1 земельні ділянки належать до земель сільськогосподарського призначення та знаходяться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, а тому рішення Русько-Лозівської сільської ради від 12 вересня

2008 року прийняті всупереч положенням земельного законодавства України та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_4, а тому видані на їх підставі державні акти на право власності на земельні ділянки підлягають визнанню недійсними.

Посилаючись на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, як законного їх власника, поза її волею, оскільки Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області розпорядження про передачу земельних ділянок ОСОБА_1 не приймалося, прокурор з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1261 га, серія НОМЕР_1 від 22 квітня 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №90; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, серія НОМЕР_2 від 25 лютого 2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 89; витребувати з незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 0,1261 га, та земельну ділянку площею, 0,1500 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність відповідачу спірних земельних ділянок відбулось у 2008 році та могло бути виявлене з 2008 року уповноваженими органами на здійснення розпорядження земельними ділянками та контролю законодавства у сфері земельних відносин під час погодження технічної документації із землеустрою та реєстрації права власності на спірні земельні ділянки, проте прокурор звернувся із позовом до суду лише у березні 2017 року, тобто з пропуском позовної давності. Крім того, постановою Золочівського районного суду Харківської області від 07 квітня

2011 року призначено кримінальну справу № 2015/1-90/11 за обвинуваченням ОСОБА_4 до попереднього судового розгляду, що також свідчить про обізнаність органів прокуратури про порушення інтересів держави.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від

28 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувались за участю державних органів, на які покладено обов'язок здійснення контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування, а тому вони мали змогу з 22 квітня 2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 спірних земельних ділянок. Крім того, про порушення інтересів держави органам прокуратури було відомо з постанови Золочівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2011 року, якою було призначено кримінальну справу № 2015/1-90/11 за обвинуваченням ОСОБА_4 до попереднього судового розгляду, а тому відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог прокурора за спливом позовної давності є обгрунтованою.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2018 року заступник прокурора Харківської області звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року, і передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що відмовляючи у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що початок перебігу позовної давності починається з моменту поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, в даному випадку з моменту прийняття рішення Русько-Лозівською сільською радою від 12 вересня 2008 року,а не з моменту обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв'язку з цим охоронюваних прав і інтересів. Перебіг позовної давності почався з моменту набрання чинності судовими рішеннями Злочівського районного суду Харківської області від

04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року відносно ОСОБА_4, за фактом підробки рішень сесії Русько-Лозівською сільської ради, а тому позов було подано в межах строку позовної давності. Крім того, суди не звернули увагу, що відчуження земельних ділянок, які є власністю народу України і за законом не можуть перебувати у приватній власності, за своєю природою є триваючим правопорушенням оскільки відбулося за відсутності волі дійсного власника цих об'єктів.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішеннями Русько-Лозівської сільської ради 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 1261 га, та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0, 1500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначених рішень ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на вказані земельні ділянки серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2009 року та серії НОМЕР_2 від 25 лютого 2010 року.

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 366 КК України на підставі Закону України «Про амністію на 2011 рік».

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_4, займаючи посаду голови Русько-Лозівської сільської ради, підписав завідомо неправдиве рішення Русько-Лозівської сільської ради 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року без попереднього винесення цього питання на розгляд депутатів

Русько-Лозівської сільської ради, на підставі якого ОСОБА_1 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 та

НОМЕР_2.

З листа начальника відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 20 березня 2017 року № 10-20.18-0.1-1647/2-17 убачається, що за даними проекту встановлення меж сільських населених пунктів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, земельна ділянка, загальною площею 0, 1261 га (державний акт серії

НОМЕР_3 від 22 квітня 2009 року), станом на час відведення належала до земель сільськогосподарського призначення та знаходилася за межами населених пунктів.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності (частина п'ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).

Частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Крім того, за змістом статей 17, 122 ЗК України повноваження щодо розпорядження земельними ділянками із державної власності сільськогосподарського призначення у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів належать районним державним адміністраціям.

Відсутність рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) про відчуження майна означає, що воно вибуло поза його волею.

Ураховуючи встановлені судами обставини про те, що 26 сесія 5 скликання Русько-Лозівської сільської ради не приймала рішення від 12 вересня 2008 року про відведення та передачу спірних земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_1 та, що земельна ділянка, площею 1261 га (державний акт серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2009 року), належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення і знаходиться поза межами населеного пункту, а відтак повноваження щодо розпорядження нею належать Дергачівській районній державній адміністрації, яка не приймала розпорядження щодо її відведення та передання у власність відповідачу, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що набуття у власність відповідачем спірних земельних ділянок відбулось з порушенням вимог чинного законодавства.

Щодо застосування судами попередніх інстанцій позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до судуу разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об'єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до судуу разі порушення або загрози порушення інтересів державиза відсутності відповідного органудержавної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Зазначених правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 14-183 цс 18.

Встановивши, що прокурор мав об'єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірних земельних ділянок у власність відповідача під час розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4, попередній судовий розгляд якої призначено постановою Золочівського районного суду Харківської області від 07 квітня

2011 року, а з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та їх витребування звернувся лише 07 березня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, суди попередніх інстанцій обгрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог прокурора з підстав пропуску позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик