Справа №464/7246/18
пр № 2-з/464/13/19
УХВАЛА

06 березня 2019 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Кравс С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

У провадженні Сихівського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2-П.А. до ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4, за участі третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про відновлення порушеного права спільної сумісної власності на нежитлове допоміжне приміщення загального користування шляхом скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру №2 на вул. І.Франка, 127 у м. Львові та зобов'язання привести самовільно переплановані приміщення до попереднього стану.

Представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №2 на вул. І. Франка, 127 у м. Львові, що належить відповідачу ОСОБА_3 Заяву мотивовано тим, що розгляд справи через поведінку сторони відповідача ОСОБА_3 затягується, що може бути пов'язане з бажанням відповідача відчужити квартиру. Враховуючи те, що відчуження належного відповідачу нерухомого майна, з приводу якого і виник спір, може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову, просить суд забезпечити позов.

Відповідно до до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Оглянувши матеріали заяви та матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 „Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову можливе лише після перевірки судом вищевказаних обставин, які дають можливість дійти висновку, чи запропонований вид забезпечення позову буде відповідним встановленій меті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Так, із матеріалів справи встановлено, що на переконання сторони позивача, діями відповідачів неправомірно та безпідставно позбавлено співвласників житлових та нежитлових приміщень будинку №127 на вул. І. Франка у м. Львові, серед яких і позивача ОСОБА_2-П.А., права спільної сумісної власності на 25 кв.м нежитлового допоміжного приміщення загального користування комори, розташованої на першому поверсі будинку. Крім цього, на думку сторони позивача, дійсною площею квартири відповідача ОСОБА_3 є 88,6 кв.м., а не 113,6 кв.м., яка сформувалась шляхом незаконних дій обох відповідачів.

Відповідно до положень глави 23 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності є непорушним; ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що запропонований представником позивача вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру, належну відповідачеві ОСОБА_3 на праві власності, не є пропорційним суті спору та обсягу позовних вимог способом втручання у права та інтереси відповідача. При цьому, судом також враховано, що реєстрація права власності відповідача здійснена нотаріусом на основі ряду документів, які мають різнобічне походження, та питання щодо їх правомірності потребує детального дослідження в ході судового розгляду.

Таким чином, достатні підстави для висновку, що між сторонами на даний час дійсно виник спір, вирішення якого безумовно потребує застосування запропонованого виду забезпечення позову, на даний час відсутні.

У зв'язку з цим, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.