ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 718/2950/18

Провадження №22-ц/822/297/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар: Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, головуючий у І-й інстанції - Мінів О.І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 19 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського району, за актовим записом № 31. Від шлюбу є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Зазначала, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 1 500 грн щомісячно до повноліття сина.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі по 1 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах сум платежів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, а в позові відмовити.

Вважає, що при ухваленні рішення судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню.

При вирішенні даного спору позивачка не надала докази, що дитина постійно проживає з нею, а відповідач проживає окремо від дитини, а також факт перебування дитини виключно на утриманні матері.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому визнала апеляційну скаргу та просила рішення суду скасувати, а в позові відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок по доведенню обставин покладається на сторони.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 19 червня 2013 року народився ОСОБА_3, батьками якого відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з батьком по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Правова природа аліментів, у розумінні глави 15 СК України, є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідач в апеляції посилається на те, що малолітній син періодично проживає з ним та з матір'ю, а також вказує на те, що вони спільно забезпечують матеріальні потреби дитини.

15 лютого 2019 року позивачка ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду подала відзив на апеляційну скаргу, в якому фактично визнала, що малолітній син проживає разом з відповідачем та перебуває на його утриманні, а вона часто перебуває на роботі за межами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Отже, матеріалами справи спростовано висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач добровільно виконує свій обов'язок по утриманню дитини і ці обставини визнаються позивачкою.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.

Відповідно до ч. 7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, судовий збір у розмірі 1057, 20 грн слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 у сумі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І. М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко