Справа № 423/4150/18
Провадження № 22-ц/810/93/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря: Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року, постановлену Попаснянським районним судом у складі: судді Лизенко І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання права на пенсію на пільгових умовах,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання права на пенсію на пільгових умовах,в обґрунтування якого зазначив,що з 21.04.1982 року по 20.05. 2014 року позивач працював у Первомайському шахтопрохідницькому управлінню по бурінню стволів і свердловин. За час роботи на даному підприємстві позивач займав посади та виконував роботи, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу в умовах, що дають право на пільгову пенсію, позивач не може підтвердити відповідними документами наявний трудовий стаж, що дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення.

Враховуючи, що м. Первомайськ Луганської області наразі знаходиться на тимчасово окупованій території України і у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, підприємство, де він працював, не перереєструвано на підконтрольній Україні території та не ліквідоване, позивач не має можливості отримати та надати уточнюючи довідки за час роботи в Первомайському шахтопрохідницькому управлінні по бурінню стволів і свердловин, тому просив визнати право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, в період роботи:

- з 21.04.1982 року по 22.11.1982 року та з 08.02.1985 року до 19.05.1994 року на посаді помічника машиніста установки по бурінню стволів шахт повним перерізом Первомайського шахтопрохідницького управління по бурінню стволів і свердловин;

- з 19.05.1994 року до 29.07.2004 року на посаді гірничого майстра гірничопрохідницької ділянки Первомайського шахтопрохідницького управління по бурінню стволів і свердловин;

- з 29.07.2004 року по 30.11.2005 року на посаді в.о. начальника ділянки гірничопрохідницької ДВАТ «Первомайське шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів і свердловин».

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання права на пенсію на пільгових умовах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що дана ухвала є незаконною та просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є те, що право на державне пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі ст. 46 Конституції України, це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг прав громадян на соціальне забезпечення полягає в їх матеріальному забезпеченні шляхом надання пенсій. Право скаржника на пільгове пенсійне забезпечення цілком охоплюється цивільно-правовим правовідносинами. Крім того, як зазначив Луганський окружний адміністративний суд в своєму рішенні від 29.05.2018 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, перевірка та зарахування до пільгового стажу відповідних періодів роботи не є завданням адміністративного судочинства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 28 січня 2019 року, ухвалою суду від 08 лютого 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 26 лютого 2019 року о 12-й.

На апеляційну скаргу позивача надійшов відзив від відповідача Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, в якому зазначає, що ст. 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовлює документи для її виплати. Тобто, територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення та перерахунку пенсії. До його повноважень належить питання зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсій, у тому числі і на пільгових умовах на підставі документів, встановлених законодавством. Отже, між позивачем та відповідачем існує спір щодо призначення пенсії, а предметом цього спору є рішення управління як суб'єкта владних повноважень тому спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляду справи за їх відсутності, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, приймаючи до уваги положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 13.08.2018 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи, а саме 12 років 6 місяців (а.с. 7-8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправними дій протиправними та зобов'язання вчинити певні діїзадоволено частково. Визнано протиправними та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 22 грудня 2017 року б/н « Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п.б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2017 року зареєстровану за №1779 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», зобов'язання зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», певних періодів роботи та зобов'язання призначити з 11 грудня 2017 року пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом б ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» відмовлено (а.с. 52-57).

Позивач скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року і звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду зі скаргою.

04.09.2018 року Донецький апеляційний адміністративний суд залишив скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року без задоволення (а.с. 58-61).

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства на підставі ч. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд вважав, що позивачу належить звертатися за захистом своїх прав у порядку адміністративного судочинства до Луганського окружного адміністративного суду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 275 КАС України позовна заява щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб подається до окружного адміністративного суду за їх місцезнаходженням.

Такі висновку суду є слушними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з огляду на таке.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 КАС України, які визначають поняття публічно-правового спору, суб'єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.

Так, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п. 2 ч. 1ст. 4 КАС України).

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76].

У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

З позовної заяви та додатків можна зробити висновок про те, що спір виник з приводу рішення відповідача у спірних правовідносинах УПФУ в Попаснянському районі Луганської області, який є суб'єктом владних повноважень, і під час здійснення своїх публічно-владних та управлінських функцій на підставі законодавства, в межах своїх повноважень відмовив зарахувати позивачу ОСОБА_1 певних періодів роботи до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, ураховуючи принципи, функції Пенсійного фонду України та зміст положень вищезазначених норм права, колегія суддів вважає, що за предметним та суб'єктним складом цей спір має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже підлягає розгляду за правилами КАС України.

Тому наведене спростовує помилкові доводи апеляційної скарги про те, що на правовідносини даної справи поширюється юрисдикція місцевого загального суду та позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і що право позивача на пільгове пенсійне забезпечення охоплюється цивільно-правовими правовідносинами.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 01 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: