Справа № 2-2484/10
Провадження №6/523/430/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про встановлення способу і порядку виконання рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі № 2-2484/10 від 18.08.2010р. Суворовського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ « Райффайзен Банк Аваль» 621 431,56 грн. - боргу в якому просив надати йому дозвіл на реалізацію ( продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки за договором іпотеки від 14.03.2008 р. за реєстровим № 565, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. 14.03.2008р. за реєстровим № 562, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 14.03.2008 року на № 2757395, у якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2 , 2008 року народження.

Приватний виконавець обґрунтував своє подання тим, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження № 59226566 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2484/10, який видав Суворовський районний суд м. Одеси 01.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» - заборгованості в сумі 621 431,56 грн..

28.05.2019р. приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, боржника попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій спрамованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

16.07.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області описано та накладено арешт на квартиру яка належить ОСОБА_1 ..

Відповідно до Іпотечного договору від 11.03.2008 року забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором виступає нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 ..

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за даною адресою зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , 2008 р.н., яка є донькою боржника.

На думку виконавця, неповнолітня особа зареєстрована за вищезазначеною адресою після укладення іпотечного договору на, що іпотекодержатель не давав згоди.

З огляду на вищевикладене, приватний виконавець вважає, що реєстрація місця проживання дитини в житловому приміщені боржника, яке є об`єктом іпотеки, є способом перешкоджання звернення стягнення на таке майно, що свідчить про зловживання боржником своїми процесуальними правами та створення штучних перешкод для виконання судового рішення в повному обсязі.

У судове засідання з`явився представник АТ «Райффайзен банк Аваль» який підтримав подання приватного виконавця.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Жодних заяв, клопотань на адресу суду не надавали.

Вивчивши подання, заслухавши доводи представника стягувача, суд вважає, що у задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича знаходиться виконавче провадження № 59226566 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2484/10, який видав Суворовський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 621 431,56 грн.

28.05.2019р. приватним виконавнцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, боржника попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

16.07.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області описано та накладено арешт на квартиру яка належить ОСОБА_1 ..

Але як вбачається з матеріалів справи під час опису та арешту вищезазначеного майна боржник був відсутній про, що свідчить відсутність підпису в постанові про опис та арешт майна.

Окрім того суд звертає увагу на те, що приватним виконавнцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. не надано до свого подання належних та допустимих доказів того, що боржник знає про відкриття провадження та ухиляється від його виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо реєстрації неповнолітньої дитини за вищезазначеною адресою, то ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, ця норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Таким чином, законодавством закріплено виключно лише за органами опіки та піклування і службами у справах дітей право на надання дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, встановлення або зміна способу і порядку виконання рішення суду це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦПК України. При вирішенні питання про встановлення способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при встановленні або зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Підставою для встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, лише за наявності обставин та в порядку, передбаченому вищевказаними нормами, сторони виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Поняття "спосіб" і "порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні.

Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Заміна способу виконання судового рішення не повинна включати дослідження фактів, які входять в новий предмет дослідження, зокрема, встановлювати вартість цього товару, тощо.

Інститут зміни способу виконання судового рішення є інститутом процесуального права та його застосування не може змінювати матеріально-правові відносини між сторонами.

У разі задоволення заяви про зміну способу виконання судового рішення зі стягнення заборгованості на звернення стягнення на майно, суд фактично змінить рішення суду по суті та змінить спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України, що є неприпустимим.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За нормами ч. ч. 4, 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що виконавчі дії приватним виконавцем вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості.

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-224цс16: Закон України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Крім того, суд враховує, що квартира, на яку приватний виконавець просить надати дозвіл на реалізацію ( продаж) на прилюдних торгах, перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль», який вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Законом України «Про іпотеку». Проте, судом встановлено, що банк не звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця про встановлення способу і порядку виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах нерухомого майна, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 258-261, 353, 435 ЦПК України , ст. 10, 11, 18, 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України « Про іпотеку», суд, -

УХВАЛИВ:

У поданні Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про встановлення способу і порядку виконання рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя: