Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1324/17 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 55 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт»

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року під головуванням судді Васильчука С.Ф.

у цивільній справі №293/1324/17 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки, моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом. Просив стягнути з ТОВ «Головинський Граніт» на свою користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 26.10.2016 року був прийнятий на посаду начальника гірничого цеху в ТОВ «Головинський Граніт» та звільнений 16.03.2017 року наказом №59-к від 16.03.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - за скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. В день звільнення ним отримано трудову книжку, наказ про звільнення, однак не отримано розрахункового листа і виплату усіх сум, що належать йому до виплати підприємством. Також вказував, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він докладав додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, це все для нього було досить тяжко. Він також зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Моральну шкоду оцінював в розмірі 10 000 грн. та вважав дану суму розумною та достатньою, яку і просив стягнути з відповідача.

02.01.2018 року ОСОБА_3 подано клопотання з визначенням суми заборгованості по заробітній платі, які належать до виплати підприємством за період з 16.03.2017 року по 02.01.2018 року з розрахунку, що мінімальна заробітна плата у 2017 році складала 3200 грн. на місяць (у погодинному розмірі - 19,34 грн. за годину): 3200 х 9 місяців = 28 800грн.; 11 днів - 11 х 8 = 88 годин, 88 х 19,34 = 1701,92 грн.; 28 800 + 1701,92 = 30 501,92 грн.. У зв'язку з цим просив стягнути з ТОВ «Головинський граніт» на свою користь борг із заробітної плати і усіх сум, що належать йому до виплати від підприємства, в сумі 12 100 грн. та середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку в сумі 30 501,92 грн.

05.11.2018 року ухвалою суду постановлено позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «Головинський граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди розглядати з позовними вимогами, які складають:

6 315,44 грн. - заборгованість із невиплаченої заробітної плати і усіх сум, що належать позивачу від підприємства;

30 501,92 грн. - середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку;

10 000 грн. - моральна шкода.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_3 6 315,44 грн. - заборгованість із невиплаченої заробітної плати і усіх сум, що належать позивачу від підприємства; 30 501,92 грн.- заборгованості середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку за період з 16.03.2017 року по 02.01.2018 року.

Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Головинський граніт» судовий збір в розмірі 1762,00 грн. на користь держави.

В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, є необґрунтованим та не відповідає матеріалам справи. Зокрема зазначає, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Для звернення працівника до суду із заявою про відшкодування моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Оскільки звільнено позивача було 16.03.2017 року, а позов подано 04.12.2017 року, то тримісячний строк звернення до суду був пропущений. Крім того, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ «Головинський Граніт» за четвертий квартал 2016 року по працівнику ОСОБА_3 містив помилку, а саме суму нарахованого та виплаченого доходу позивачу в четвертому кварталі 2016 року становить 3 340,00 грн., а не 11 185,26 грн. Помилка в податковій звітності була усунута у встановлений законом спосіб шляхом подання відповідних уточнень сум нарахованого та виплаченого доходу позивачу. Проте, суд на ці обставини уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

При цьому днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2016 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду начальника гірничого цеху ТОВ «Головинський Граніт», що стверджується наказом №217-к від 25.10.2016 та звільнений 16.03.2017 року наказом №59-к від 16.03.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.5,7).

В день звільнення ним отримано трудову книжку, наказ про звільнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення відповідач мав заборгованість по заробітній платі перед позивачем та повного розрахунку не провів.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, обгрунтовуючи свої висновки, суд посилався на те, що в четвертому кварталі 2016 року позивачеві нараховано 11185,26 грн.

Разом з тим, такі висновки є помилковими, зважаючи на наступне.

Зазначена сума нарахування вказана у звітності, поданій до Пенсійного фонду. Проте, така сума була вказана помилково, про що підтверджують надані відповідачем документи про виправлення помилки шляхом подання звіту з відкорегованою сумою заробітної плати, фактично нарахованою позивачеві (а.с.151-156) та прийнятою контролюючим органом.

Розмір отриманої позивачем заробітної плати за весь період роботи жодною із сторін не заперечується.

Так, у справі маються первинні розрахункові документи щодо нарахування та виплати заробітку позивачеві.

Зокрема, прийнятий позивач на роботу з 26 жовтня 2016 року з оплатою згідно штатного розпису (а.с.65). Наказ про прийняття на роботу є чинним.

За штатним розписом посадовий оклад позивача становив 1450 грн.(а.с.84). Цей доказ позивачем не спростований.

Згідно із наданими відповідачем розрахунковими листками у жовтні позивачеві належало до виплати 233,45 грн., у листопаді -1167,25 грн.(1450-282,75) (а.с.62). У грудні позивачеві нараховано 1288 грн. (1600-312) та виплачено із врахуванням попередньої заборгованості 2500 грн.(а.с.63). У січні позивачеві нараховано 605,25 грн. (752-146,75), у лютому - 777,95 грн.(966,4-188,45) та виплачено 1000 грн.(а.с.63).

16 березня 2017 року позивач звільнений з роботи (а.с.7). За цей місяць позивачеві нараховано розрахункові кошти в загальній сумі 2346,95 грн. (2915,46-568,51) та виплачено 2919,39 грн. (а.с.64).

При цьому суд враховує, що з 28.12.2016 року по 10.01.2017 року позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.70-73). Наказом № 1 від 11.01.2017 року з 11.01.2017 року по 16.03.2017 року на підприємстві був встановлений період простою та попереджено працівників про наступне звільнення з 16.03.2017 року (а.с.74). Зазначений наказ є чинним.

Із врахуванням наведеного за весь період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому було нараховано 6418,85 грн. та виплачено 6419,39 грн. Тобто, заборгованість по заробітній платі на день звільнення відсутня. Повний розрахунок з позивачем проведений 24.03.2017 року (а.с.68). Враховуючи, що в день звільнення позивач не працював, докази про звернення до відповідача за виплатою заробітку до вказаної дати відсутні, є підстави вважати, що повний розрахунок проведений з відповідачем своєчасно.

За таких обставин відсутні законні підстави для стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

На підставі наведеного та відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» задоволити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2018 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Головинський Граніт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки, відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 01.03.2019 року.