РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4237/18

Провадження № 22-ц/4815/189/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року у складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне о 16 год. 25 хв., відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Рівненського міського суду від 01 жовтня 2015 року шлюб між ними розірвано, а рішенням Рівненського міського суду від 09 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня предявлення позову 21 квітня 2015 року до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі до виповнення 3 річного віку сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову 21 квітня 2015 року до 14 травня 2017 року. З часу призначення аліментів суттєво зріс визначений законодавством прожитковий мінімум відповідно до віку дитини. та у зв"язку з цим у неї погіршився матеріальний стан. На отримані від відповідача аліменти вона не може забезпечити належне утримання дітей. Крім того, законодавець чітко визначив, що розмір аліментів на утримання дитини в разі стягнення з відповідачів не повинен бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму встановленого відповідно до віку дитини. Просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму встановленого відповідно до віку дитини щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року вказаний позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно рішення Рівненського міського суду від 09 липня 2015 року по справі №569/5950/15-ц. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_6, іпн. аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 900,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. судовий збір в розмірі 704,80 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом суду змінити (зменшити або збільшити) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та обґрунтовано тим, що з часу встановлення аліментів, які стягуються на користь позивачки з відповідача, зросли потреби дітей сторін, які раніше встановлений розмір аліментів задовольнити не спроможний.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування фактичних обставин справи та неповної їх оцінки, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачкою не було подано суду жодних доказів на підтвердження існування обставин, за яких міг бути збільшений розмір аліментів, як того вимагають положення ст. 192 СК України, за винятком посилання на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пояснює, що на його утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина ОСОБА_7, а також непрацездатні батьки, і такі обставини мали бути враховані судом при зміні розміру аліментів. Звертає увагу, що він постійно утримував та продовжує утримувати дітей, по мірі можливості купує дітям речі, одяг, продукти та компютерну техніку, проводить з ними дозвілля, зокрема, у розважальних центрах. Додає, що окрім чеку на придбання планшета, який був взятий в кредит, у нього немає чеків та квитанцій, які могли б підтвердити витрати на дітей, оскільки від колишньої дружини ніколи раніше не було претензій щодо недостатності коштів, які витрачаються на ним на потреби дітей. Доводить про своє добросовісне ставлення до обовязку утримання дітей, попри нестабільний заробіток. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2015 року розірвано (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу між сторонами їхні діти проживають із матірю.

Рішенням Рівненського міського суду від 09 липня 2015 року по цивільній справі №569/5950/15-ц по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня предявлення позову 21 квітня 2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12).

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 такими обставинами зазначала наступні: 1) з часу призначення аліментів суттєво зріс визначений законодавством прожитковий мінімум відповідно до віку дитини; 2) розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів у вигляді частки; 3) діти потребують значно більше витрат, ніж на час призначення судом аліментів, оскільки із віком суттєво зростають їхні потреби, зокрема і в елементарних речах, одязі, раціоні харчування тощо.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (який діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн., з 1 липня 1559 грн., з 1 грудня 1626 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діє на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як встановлено судом, сторони проживають окремо. Діти сторін проживають з матірю та перебувають на її основному утриманні, а батько дітей сплачує аліменти в розмірі 600 гривень на кожну дитину щомісячно.

Покликання апелянта на те, що у нього відсутній стабільний дохід, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обовязку утримання своїх дітей до повноліття. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у звязку з чим відсутність стабільного доходу має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштуватися таким чином, щоб мати фінансову спроможність утримувати своїх неповнолітніх дітей належним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні є ще одна неповнолітня дитина та непрацездатні батьки апеляційним судом оцінюються критично, оскільки утримання неповнолітніх дітей не може ставитися в залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою. Наведені обставини вже були враховані судом першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення апеляційний суд також керується закріпленим у ст. 141 СК України принципом рівності обов'язків батьків по утриманню дитини та враховує, що позивачка та відповідач повинні забезпечити дітям рівні частки утримання.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Го ловуючий підпис ОСОБА_8

Судді: підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_8