Провадження №2/760/2713/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

14 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 08.04.1999 року, у період якого він подарував їй будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу, починаючи з квітня 1999 року, відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, а саме у вказаному будинку АДРЕСА_1. Місце проживання ОСОБА_2 позивачу невідомо.

Між позивачем та відповідачем, у зв'язку з невідомим місцезнаходженням ОСОБА_2, не досягнуто згоди щодо добровільного зняття з реєстрації за вищевказаною адресою.

Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права, як власника.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач.

Від представника третьої особи Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення в яких вона при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати без її участі.

Від третьої особи Головного управління ДМС у м. Києві надійшли письмові пояснення в яких він просив розглянути справу без участі їх представника.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 08.04.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

У період шлюбу, відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування будинку від 18.04.1997 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Саприкіною О.С. та зареєстрованим в реєстрі за №1120.

Отже, позивач з 18.04.1997 року є власником будинку АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі зареєстровані: позивач, відповідач ОСОБА_2

Позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку, однак починаючи з квітня 1999 року, після розірвання шлюбу з позивачем, він фактично у будинку не проживає, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету тощо.

Факт непроживання відповідача у будинку АДРЕСА_1 підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.09.2018 року, 31.08.2018 року, 31.07.2018 року, 30.06.2018 року, 31.05.2018 року, 30.04.2018 року, 31.03.2018 року, 28.02.2018 року, 31.01.2018 року, 31.12.2017 року, 30.11.2017 року, 31.10.2017 року.

У зв'язку з тим, що позивачу невідоме місце проживання відповідача, домовитись щодо зняття з реєстраційного обліку у будинку АДРЕСА_1 в добровільному порядку не виявляється можливим.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріально права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яким власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєї власності. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад рік.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, на думку суду, позивач, яка в установленому законом порядку є власником будинку АДРЕСА_1, має право вимагати усунення перешкод у користуванні ним, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у будинку, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

Отже, рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку, а тому вимоги про примусове зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, суму сплаченого судового збору 704,80 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

Третя особа: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41;

Третя особа: Головне управління ДМС у м. Києві, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А.

Суддя