Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 202/25035/13-ц

провадження № 61-18560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року

у складі судді Зосименко С. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є.,

Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості зі штрафів за договором іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 28 січня 2008 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Граніти Дніпра» (далі - ТОВ «Граніти Дніпра») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого було надано кредит у розмірі 540 000 доларів США, зі сплатою 12,6 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 28 липня 2008 року.

Додатковою угодою від 28 липня 2008 року № 1 встановлена плата за користування кредитом у розмірі 15,6 % річних з кінцевою датою повернення суми кредиту 28 січня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором

30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1399 га, в межах згідно плану, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до пункту 20.1 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язується застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість, однак ОСОБА_3 порушив вимоги вказаного пункту договору, предмет іпотеки не застрахував, тому зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 30 % від договірної ціни вартості предмета іпотеки у розмірі 529 871 грн 10 коп.

Пунктом 20.3 договору іпотеки передбачено, що ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок не здійснювати будівництво на земельній ділянці будь-яких об'єктів нерухомості без отримання письмового дозволу іпотекодержателя. На земельній ділянці знаходився будинок, площею 77,3 кв. м. Відповідач порушив умови договору та здійснив будівництво будинку площею 477,7 кв. м. Відповідно до пункту 22 договору іпотеки у випадку порушення цієї умови договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від договірної вартості предмета іпотеки, а саме - 441 559 грн 25 коп. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 за договором іпотеки склав 971 430 грн 35 коп.

Виконання зобов'язань за договором іпотеки було забезпечено договором поруки від 16 січня 2012 року, який було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», відповідно до умов якого ПАТ «Акцент-Банк» відповідає перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобов'язань за договором іпотеки,

у тому числі винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з

ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість зі штрафів за договором іпотеки від 30 січня 2008 року у розмірі 971 430 грн 35 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення суми заборгованості зі штрафів за договором іпотеки закрито.

Рішення районного суду мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення штрафів за договором іпотеки з останнього було стягнуто на користь банку штраф за договором іпотеки від 30 січня 2008 року у розмірі 529 871 грн

10 коп., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року. Тому з урахуванням вимог статті 61 ЦПК України 2004 року, не підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача штраф у розмірі 529 871 грн 10 коп. за порушення вимог пункту 20.1 договору іпотеки. Крім того, відсутні підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь банку штрафу у розмірі 441 559 грн 25 коп., оскільки з технічного паспорта на будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська,

буд. 21, станом на 2006 рік на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, знаходився житловий будинок літ. А-2, загальною площею 477,7 кв. м. Тобто на дату укладання договору іпотеки - 30 січня 2008 року на земельній ділянці знаходився житловий будинок загальною площею 477,7 кв. м, а не 77,3 кв. м. ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у договорі іпотеки було зазначено площу житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, -

77,3 кв. м. Таким чином, не було встановлено порушення відповідачем

ОСОБА_3 вимог пункту 22 договору іпотеки. Провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, оскільки вказані вимоги віднесено до юрисдикції господарського суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним й обґрунтованим. З урахуванням статті 61 Конституції України, частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення та правильно відмовив банку у задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 529 871 грн 10 коп. за порушення вимог пункту 20.1 договору іпотеки, оскільки вказаний штраф вже стягнуто за рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 листопада 2015 року. Крім того, висновки районного суду щодо відсутності підстав в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача штрафу у розмірі 441 559 грн 25 коп. є законними та обґрунтованими, оскільки порушень відповідачем пункту 22 договору іпотеки відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року ПАТ КБ «ПриватБанк» доведено не було. Разом з цим, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», оскільки розгляд вказаних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову товариства.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалось на те, що судами попередніх інстанцій безпідставно було застосовано до спірних правовідносин статтю 61 Конституції України в частині штрафу, нарахованого банком за порушення відповідачем ОСОБА_3 обов'язку застрахувати предмет іпотеки, а саме - пункту 20.1 указаного договору іпотеки.Однак, предмет іпотеки за договором іпотеки ОСОБА_3 не був застрахований жодного разу, що підтверджується матеріалами справи та було встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі № 206/4989/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Граніти Дніпра», ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про звернення стягнення, та за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним, а тому в силу частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не потребує додаткового доказування при розгляді цієї справи. Таким чином, ОСОБА_3 було порушено пункт 20.1 договору іпотеки й обов'язки щодо страхування предмета іпотеки, що надає банку право щорічно нараховувати такий штраф. Крім того, судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено докази щодо будівництва ОСОБА_3 на іпотечній земельній ділянці будь-яких об'єктів нерухомості без отримання письмового дозволу іпотекодержателя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року та витребувано з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська вказану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості зі штрафів за договором іпотеки призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу у справі не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 28 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ТОВ «Граніти Дніпра» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 540 000 доларів США,

зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,6 % на рік з кінцевим терміном повернення 28 липня 2008 року. Додатковою угодою № 1 від 28 липня 2008 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 15,6 % річних з кінцевою датою повернення суми кредиту 28 січня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором

30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею

0,1399 га в межах згідно плану, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, буд. 21, яка належить ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 049960. Відповідно до пункту 12 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки склала 1 766 237 грн.

Згідно пункту 20.1 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язується застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість, що зазначено в пункті 12 договору іпотеки, обов'язок застрахувати предмет іпотеки виникає у день укладання договору. ОСОБА_3 у порушення вимог вказаного договору іпотеки обов'язок застрахувати предмет іпотеки не виконав, що встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі № 206/4989/14-ц. Пунктом 20.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення вимог договору щодо обов'язку застрахувати предмет іпотеки, іпотекодавець зобов'язаний сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 30 % від договірної вартості предмета іпотеки. Відповідно розмір штрафу складає 529 871 грн 10 коп. Саме таку суму штрафу було стягнуто з ОСОБА_3 згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі № 206/4989/14-ц, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 січня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 20.1 указаного договору іпотеки в день укладання цього договору іпотекодавець зобов'язується застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість, зазначену в пункті 12 договору іпотеки, на користь іпотекодержателя, а також надати в цей же термін іпотекодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування іпотекодавець зобов'язаний продовжити строк його дії у встановленому законом порядку та надати іпотекодержателю докази цього та сплати страхового платежу.

Пунктом 20.3 указаного договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов'язується не здійснювати на земельній ділянці будівництво об'єктів, знищення предмета іпотеки, без відповідного письмового дозволу іпотекодержателя.

Відповідно до пунктів 21 та 22 указаного договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених пунктами 20.1, 20.4, 20.7, 20.8 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі

30 % від вартості предмета іпотеки, яка зазначена в пункті 12 цього договору.

У випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених пунктами 20.2, 20.3, 20.5, 20.6 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25 % від вартості предмета іпотеки, яка зазначена у пункті 12 цього договору.

Погоджуючись з висновком районного суду про неможливість подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 529 871 грн 10 коп. за порушення вимог пункту 20.1 договору іпотеки з тих підстав, що вказаний штраф вже було стягнуто за рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 листопада 2015 року, не взяв до уваги те, що пунктом 20.1 указаного договору іпотеки передбачено, що не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування іпотекодавець зобов'язаний продовжити строк його дії у встановленому законом порядку та надати іпотекодержателю докази цього та сплати страхового платежу.

Предмет іпотеки за указаним договором іпотеки не був застрахований

ОСОБА_3 жодного разу. Таким чином, ОСОБА_3 не було виконано вимоги пункту 20.1 договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки, що надає банку право щорічно нараховувати штраф у розмірі 30 % від договірної ціни вартості предмета іпотеки у розмірі 529 871 грн 10 коп.

Отже, оскільки з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у травні 2013 року через рік після звернення до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, то штраф відповідно до пункту 20.1 указаного договору іпотеки був нарахований банком за наступний період і такий штраф не був стягнутий за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі № 206/4989/14-ц.

Крім того, висновок апеляційного суду про визнання обґрунтованим висновку районного суду щодо відсутності підстав для задоволенні позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь банку штрафу відповідно до пункту 22 указаного договору іпотеки є передчасним. Перебудоване домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Зеленоградська,

буд. 21, було введено в експлуатацію у 2011 році, тобто пізніше укладення договору іпотеки, й погоджень будівництва ОСОБА_3 з ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснював.

У порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не перевірив доводів позивача про порушення ОСОБА_3 пунктів 20.1 та 22 указаного договору іпотеки та наявність підстав для стягнення штрафів за указані порушення умов договору й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповіднодо пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк