Провадження № 2/234/835/19
03 жовтня 2019 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Аксеніної В.М., розглянув цивільну справу
третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини
Учасники справи:
відповідач: не з`явився
від третьої особи: ОСОБА_3
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача:
Відповідач письмові заперечення суду не надав.
2. Заяви (клопотання ) учасників справи.
12.12.2018 позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою про звільнення від сплати судового збору.
3. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 28.01.2019 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду.
03.10.2019 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтв про народження, позивач та відповідач по справі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням суду від 27.10.2016р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сина з 22.09.2016р. і до повноліття дочки (справа 234/14383/16-ц).

Згідно довідки Краматорського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.12.2018р., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 складає 25 379 грн.

Згідно довідки про склад сім`ї № 41196 від 16.11.2018р. малолітня ОСОБА_4 зареєстрована разом із матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

З листа Краматорської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10 від 02.10.2018р. вбачається, що шкільним життям ОСОБА_4 займається лише її мати ОСОБА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 школу не відвідував, з вчителем не спілкувався.

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 03.10.2019р., орган опіки, враховуючи інтереси дітей, їх вік, стан здоров`я, відсутність даних, які б негативно характеризували ОСОБА_2 , вважає недоцільним позбавлення його батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

В рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Сімейним кодексом України (далі - СК України) у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З листа Управління ДВС у Донецькій області від 06.10.2017р. вбачається, що в забезпечення виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладений аршет на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 30.11.2016р. за місцем роботи ОСОБА_2 - ТОВ «Спарта Азов» направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

Таким чином, наявність заборгованості по сплаті аліментів, свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання дочки, проте не підтверджує його умисне ухилення від цього обов`язку.

Проте факт несплати відповідачем протягом певного часу аліментів на утримання дитини сам по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Щодо доводів позивача про не оспорювання відповідачем батьківства щодо молодшої дочки, суд зазначає наступне.

Згідно ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

З матеріалі справи вбачається, що позивач та відповідач по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2011р. Шлюб до теперішнього часу не розірваний.

Згідно ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно ст.138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

З урахуванням вищенаведеного, суд критично відноситься до доводів позивача, про те, що відповідач ОСОБА_2 не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому його слід позбавити батьківських прав у відношенні неї.

Так, статтею 164 СК України не передбачено такої підстави для позбавлення батьківських прав.

Окрім того, в разі наяності спору щодо батьківства, законодавцем визначений інший порядок дій для визначення походження дитини, пр цьому необхідним є наявність заяви про визнання батьківства від особи, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дітей позивачем суду не надано.

В частині позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки даний спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, рівню життя та розвитку.

5. Позиція суду.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у звя`зку із чим у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють аліментні правовідносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дочкою повноліття.

6. Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав. (ставка судового збору на дату звернення з позовом - 12.12.2018р.).

Окрім того, з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів. (ставка судового збору на дату звернення з позовом - 12.12.2018р.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 150,155,164,166,180,182,183,191 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 12.12.2018р. до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволнні позовний вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_3 , в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені, проголошені та вручені 03.10.2019. Повний текст рішення виготовлений 07.10.2019.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського міського суду С. М. Ткачова