Житомирський апеляційний суд
Справа №282/764/17 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 23 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 282/764/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данилевич», ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендодавцем

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Данилевич» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Вальчука В.В. у смт. Любар,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ТОВ «Агролайн-Україна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Данилевич» та ОСОБА_1, в якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:002:0042 укладений між ОСОБА_1 та TOB «Данилевич» 02.03.2017 року; визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,4538 га від 01.03.2007, кадастровий номер :05:002:0042, яка розташована на території Коростківської сільської ради Любарського району, зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2007, за № 2 укладений між TOB «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1 поновленим на умовах викладених в проекті додаткової угоди від 14.03.2017.

Крім цього у грудні 2017 року ТОВ «Агролайн-Україна» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Данилевич» та ОСОБА_1, в якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:002:0042 укладений між ОСОБА_1 та TOB «Данилевич» 06.09.2017 року.

Ухвалою Любарського районного суду від 08.12.2017 цивільні справи за вказаними позовами обєднано в одне провадження, справі присвоєно номер 282/764/17.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007, який був зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2007 за №22. Відповідно до п.8 Договору після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк.

14.03.2017 Товариство звернулося до ОСОБА_1 з листом-повідомленням, в якому повідомило про намір укласти договір оренди землі на новий строк. До даного повідомлення позивач додав проект Додаткової угоди до договору оренди землі.

В свою чергу ОСОБА_1 на даний лист відповіді та заперечення, щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі на новий строк у визначений Законом України «Про оренду землі» не надала.

Вже після закінчення строку дії Договору оренди від 01.03.2007 року, 03.07.2017 року, ТОВ «Агролайн-Україна» стало відомо про те, що між ТОВ «Данилевич» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Відповідно до інформаційної довідки №91011285 від 03.07.2017, даний договір укладено на умовах, гірших ніж умови які запропоновані позивачем у проекті Додаткової угоди до договору оренди землі.

В ході судового розгляду справи в суді першої інстанції позивачу стало відомо, що 06.09.2017 відповідачі за даним договором уклали між собою договори оренди землі та приховавши від державного реєстратора відомості про існування на той момент вже зареєстрованого договору оренди між ТОВ «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1, а також той факт, що в провадженні Любарського районного суду Житомирської області перебуває дана цивільна справа, зареєстрували право оренди землі в органі державної реєстрації, який здійснює функції з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копіями інформаційних довідок з ДРРПнНМ. Таким чином, відповідачі по даному позову з метою уникнення відповідальності за порушення законодавства вчинили не добропорядно, розірвавши договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0042 укладений 02.03.2017 та уклали аналогічний за змістом договір оренди тієї ж самої земельної ділянки від 06.09.2017, що ускладнює обставини справи та робить фактично неможливим вирішення справи по суті в рамках даного позову без вирішення питання стосовно визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного між відповідачами 06.09.2017. В звязку з чим позивач звернувся з іншим (згаданим вище) позовом до тих самих відповідачів з вимогою визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений між останніми від 06.09.2017 та обєднати даний позов з первісними позовними вимогами.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0042, укладений 02.03.2017 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данилевич».

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0042, укладений 06.09.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данилевич».

Визнано договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007 загальною площею 4,4538 га. кадастровий номер :05:002:0042, яка розташована на території Коростківської сільської ради Любарського району та зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2007 за №22 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1 поновленим на умовах викладених в проекті додаткової угоди від 14.03.2017.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Данилевич», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що судом не встановлено дійсну дату відправлення ТОВ «Агролайн-Україна» повідомлення ОСОБА_1 щодо поновлення договору оренди землі від 01.03.2007. Відтак вважає, що судом не досліджувалися зазначені обставини. Крім того вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що початок дії договору оренди, укладеного між ТОВ «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1 розпочався з моменту його державної реєстрації -14.05.2007, а не з моменту його укладення -01.03.2007, а тому вважає, що термін дії договору закінчився 28.02.2017, а позивач з порушенням встановленого законодавством тридцятиденного строку, 30.03.2017 направив ОСОБА_1 повідомлення про бажання скористатися своїм першочерговим правом на продовження (поновлення) договору оренди від 01.03.2007, а, відтак, таке право орендаря було втрачене. Також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 завчасно направила повідомлення про небажання поновлювати договір оренди, виходячи із помилкового тлумачення початку строку дії договору.

На адресу апеляційного суду від ТОВ «Агролайн-Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказав, що судом вірно встановлено правильність відправлення листа про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. Зазначив, що договір оренди є чинним з моменту його державної реєстрації, а не з моменту укладення. Вказав, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем було направлено лист про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди і проект додаткової угоди від 14.03.2017 з дотриманням вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» і позивач фактично скористався переважним правом на укладення договору оренди в розумінні положень зазначеного закону, а ОСОБА_1 проігнорувала вказаний лист і уклала договір з ТОВ «Данилевич», чим порушила права позивача. Виходячи із наведеного ТОВ «Агролайн-Україна» просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В суді апеляційної інстанції представник TOB «Данилевич» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_1 висловила свою волю передати належну їй на праві власності земельну ділянку в оренду саме TOB «Данилевич» і останнє з весни 2017 року приступило до її обробітку.

ОСОБА_1 в апеляційному суді також апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що позивач не в повній мірі виконував умови договору, неодноразово на тривалий термін затримував виплату орендної плати та часто виплачував її не в грошовій, а в натуральній формі, а тому вона категорично заперечує щодо продовження орендних відносин із ТОВ «Агролайн-Україна».

Представник ТОВ «Агролайн-Україна» до суду апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв, а тому справу розглянуто за відсутності позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,4538 га, кадастровий номер :05:0020042, що розташована на території Коростківської сільської ради Любарського району Житомирської області на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії КТ №025727 (а.с. 67).

01.03.2007 між ТОВ «Агролайн-Україна» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець), укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 4,4538 га, розташованої на території Коростківської сільської ради Любарського району Житомирської області на відстані 4570 м від с. Коростки, строком на 10 років з виплатою орендної плати у розмірі 511, 35 грн в рік (1,5 % від суми вартості земельної ділянки). Даний договір зареєстрований у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2007 за №22 (а.с.7-9, 65-66).

Із матеріалів справи вбачається, що листом-повідомленням від 23.01.2017 ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Агролайн-Україна» про відсутність у неї наміру поновлювати договірні відносини за вищевказаним договором та просила повернути їй земельну ділянку згідно акту прийому-передачі і не приступати до її обробітку. Зазначила, що строк дії укладеного між ними договору закінчується 01.03.2017 і вона у відповідності до п. 8 Договору вона не має наміру поновлювати договірні відносини з ТОВ «Агролайн-Україна». Наголосила, що в разі, якщо по закінченню строку дії договірних відносин позивач приступить до обробітку належної їй на праві власності земельної ділянки , буде розцінювати це як самовільне зайняття земельної ділянки та залишить за собою право на збір урожаю. Вказала, що в разі ігнорування її повідомлення, невжиття заходів щодо повернення їй земельної ділянки з 01.03.2017 буде вважати договір закінченим, а належну їй земельну ділянку поверненою (а.с.94). Вказаний лист представником ТОВ «Агролайн-Україна» було отримано 02.02.2017 (а.с. 95).

02.03.2017 між ТОВ «Данилевич» та ОСОБА_1 укладено договір оренди належної їй земельної ділянки кадастровий номер :05:0020042, який зареєстрований 04.03.2017 державним реєстратором ОСОБА_3 відділу питань державної реєстрації Бердичівської РДА Житомирської області (а.с. 11, 199-200).

В подальшому, 30.03.2017 ТОВ «Агролайн-Україна» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення №5 від 14 березня 2017 року про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди та проект додаткової угоди за підписом орендаря на погодження орендодавцю (а.с.12-15). Відповідно до проекту додаткової угоди ОСОБА_1 пропонувалося поновити договір оренди від 01.03.2007 з виплатою орендної плати в сумі 9001,84 грн на рік (8% від вартості земельної ділянки, яка становить 112523 грн) строком до 31.12.2024 (а.с. 13-14).

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.09.2017 №97008021 вбачається, що речове право право оренди земельної ділянки згідно договору від 02.03.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Данилевич», 08.09.2017 припинено на підставі угоди про дострокове розірвання цього договору (а.с.48).

06.09.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Данилевич» укладений договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 10 років з орендною платою 9001,84 грн на рік (8% від вартості земельної ділянки, яка становить 112523 грн) та згідно акта прийому-передачі вказану земельну ділянку передано орендарю на виконання вимог договору. Право оренди цієї ділянки зареєстровано 08.09.2017 (а.с. 208-209).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Данилевич» почало використовувати орендовану земельну ділянку ОСОБА_1 із березня 2017 року та сплачувало останній оренду плату за користування нею. Зазначене підтверджується довідкою ТОВ «Данилевич», податковим розрахунком сум нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, витягом з відомості на видачу орендної плати за 2017 ТОВ «Данилевич» (а.с. 136-142). Зазначені обставини також підтвердили в суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Данилевич» та ОСОБА_1

Водночас в матеріалах справи міститься довідка №77 від 08.10.2018, видана керівником ТОВ «Агролайн-Україна», у якій останній зазначає про фактичне користування спірною земельною ділянкою з 01.01.2017 по 30.06.2017 (а.с.149). Доказів про фактичне користування позивачем спірною земельною ділянкою до зазначеної дати матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що попереднім орендарем, який належно виконує свої обов'язки, дотримана процедура повідомлення орендодавця щодо пролонгації договору оренди, останній продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а орендодавець після отримання листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, а також після закінчення строку дії договору не повідомив про своє рішення у порядку та у строки, визначені ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

ОСОБА_4 із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відповідно до п. 8 Договору оренди від 01.03.2007 договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не заявила про його припинення або розірвання то договір вважається продовженим на такий самий термін і на таких самих умовах.

Пунктом 43 Договору оренди землі від 01.03.2007 передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вирішуючи спір, суд правильно зазначив, що строк дії договору оренди земельної ділянки, укладений 01.03.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агролайн-Україна», розпочався з моменту його державної реєстрації, тобто 14.05.2007 та закінчився 14.05.2017 року.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і впливає на строк його дії ( правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2017 року № 6-422цс17, Верховним Судом у постанові від 19.12.2018 № 291/422/17).

Проте, суд першої інстанції при дослідженні питання правомірності пролонгації договору оренди землі від 01.03.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агролайн-Україна», всупереч зазначеним вище положенням Закону України «Про оренду землі» не звернув увагу на наявність заперечень зі сторони ОСОБА_1 у поновленні договору з попереднім орендарем, що є підставою для припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі.

Так, із матеріалів справи вбачається, що листом від 23.01.2017 ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Агролайн-Україна» про відсутність у неї наміру поновлювати договірні відносини за вищевказаним договором та просила повернути їй земельну ділянку згідно акту прийому-передачі і не приступати до її обробітку (а.с. 95). Таким чином ОСОБА_1 підтвердила відсутність свого волевиявлення щодо переукладення договору оренди земельної ділянки із ТОВ «Агролайн-Україна», що має наслідком припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі.

Надсилання такого повідомлення раніше отримання додаткової угоди, не суперечить п. 8 Договору (надіслано у строк не менший, ніж 30 днів до закінчення дії договору), не змінює волевиявлення ОСОБА_1 та свідчить про відсутність підстав для поновлення договору оренди від 01.03.2007 і правомірність укладення ОСОБА_1 з ТОВ «Данилевич» договору оренди від 06.09.2017.

Таким чином, при наявності вираженого волевиявлення орендодавця на відмову від продовження строку оренди, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами, а тому подальше направлення ТОВ «Агролайн-Україна» пропозиції про продовження відносин оренди, так само, як і продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку оренди, за вказаних обставин, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.

Аналогічні висновки щодо застосування вищевказаних норм права викладено, зокрема, у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, у постановах Верховного суду №61-6190св18 від 20.02.2019, №312/265/17 від 23.01.2019, які згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права.

Отже, встановивши, що орендодавець виразила волевиявлення щодо відмови від продовження строку оренди, що не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами, та між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для поновлення договору оренди від 01.03.2007 відсутні, укладення ОСОБА_1 договору оренди з ТОВ «Данилевич» 06.09.2017 є правомірним, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Данилевич» 02.03.2017, оскільки цей договір був укладений до закінчення строку дії договору від 01.03.2007, укладеного між тим самим орендодавцем та ТОВ «Агролайн-Україна».

Зважаючи на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткову відмову в задоволенні позову (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції залишає без змін рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 02 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Данилевич», а в іншій частині скасовує, ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ст. 141, п.п. б) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агролайн-Україна» підлягає стягненню 800 грн судових витрат, понесених у звязку із поданням позовної заяви до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з ТОВ «Агролайн-Україна» на користь ТОВ «Данилевич» - 4000 грн судових витрат, понесених у звязку із поданням позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог на підставі положень ч. 10 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Данилевич» задовольнити частково.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2018 року в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0042, укладеного 06.09.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Данилевич» та визнання договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року загальною площею 4,4538 га. кадастровий номер :05:002:0042, яка розташована на території Коростківської сільської ради Любарського району та зареєстрованого у Любарському районному відділі Житомирської РФЦ ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2007 року за №22, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» та ОСОБА_1 поновленим на умовах викладених в проекті додаткової угоди від 14.03.2017 року скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» 800 грн судових витрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Данилевич» 4000 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.03.2019.

Головуючий Судді