КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/7972/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене під головуванням судді Дубановської І.Д. 03 травня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17900 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період з 07 листопада 2016 року по 24 жовтня 2017 року ним на користь позивача перераховано грошові кошти у загальній сумі 17900 грн., які ним сплачувались як аліменти на утримання сина.

Проте йому стало відомо, що 28 вересня 2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/10335/17 видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частина усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Про рішення відповідача звернутись до суду про стягнення аліментів в судовому порядку та про судовий наказ він не був обізнаний, оскільки перебував в зоні АТО та госпіталі.

Таким чином зазначає, що відповідач набула сплачені ним грошові кошти безпідставно, оскільки, не вважаючи їх аліментами, подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

З огляду на викладені обставини заявляє вимоги на підставі статей 1212, 1214 ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове.

В апеляційній скарзі посилається на те, що жодним доказом не підтверджено та відповідачем не визнано, що сплачені кошти є аліментами, крім того, такі кошти не враховані виконавчою службою під час виконання судового наказу про стягнення аліментів.

Вказує, що суд не встановив всіх обставин справи, які мають значення, зокрема його перебування в зоні АТО та рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справах №357/10335/17, 357/6774/18, 357/1607/17.

Посилається на порушення строків розгляду справи.

В іншому апеляційна скарга містить виклад обставин, якими обґрунтована позовна заява.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності позивача та відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 19 липня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням суду від 17 липня 2017 року (справа №357/1607/17). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2018 року (справа №357/6774/18) розмір аліментів зменшений з 1/4 частини до 1/6 частини.

Справа №357/10335/17 стосується перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами та ухвалою від 23 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 28 вересня 2017 року відмовлено.

Відповідно даних дублікатів квитанцій від 15 червня 2016 року, від 07 листопада 2016 року, від 15 листопада 2016 року, 27 грудня 2016 року,від 21 січня 2017 року, 10 лютого 2017 року, від 12 березня 2017 року, від 09 квітня 2017 року, від 10 травня 2017 року, від 14 серпня 2017 року, від 20 серпня 2017 року, від 21 вересня 2017 року, від 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 перерахував на ім`я ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 17900 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язком позивача, як батька, є участь в утриманні дитини та перераховані кошти, згідно із твердженнями самого позивача, є його матеріальним внеском, відтак підстав вважати, що зазначені грошові кошти є безпідставно набутими немає.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до статті 1212 ЦК України:

1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При визначенні того, на якій правовій підставі позивач перераховував кошти відповідачу, суд першої інстанції з тверджень самого позивача та передбаченого у законі обов`язку батьків щодо утримання дитини правильно установив, що перераховані кошти є коштами на утримання спільної дитини сторін.

Статтею 1215 ЦК України унормовано, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що не установлено, що сплачена позивачем сума 17900 грн. є аліментами, відхиляються колегією суддів, оскільки безпосередньо самим позивачем ця сума визнана такою, що сплачувалась на виконання аліментних зобов`язань, звернення ж відповідача до суду із заявою про видачу судового наказу не спростовують дійсних намірів позивача, при цьому іншого призначення платежу, аніж на утримання дитини, матеріалами справи не підтверджено та на такі обставини позивач не посилається.

Відтак сплачені позивачем грошові суми є наданими ним коштами на утримання дитини, на обставини допущення ним рахункової помилки при здійснені платежів позивач не вказує, а недобросовісності в діях набувача не убачається. Звернення до суду є правом, а не повідомлення про це позивача про таке звернення та прийняття судового рішення не є недобросовісністю у розуміння вимог цієї норми закону.

Доводи скаржника про те, що суд не взяв до уваги фактів, установлених у справах №357/10335/17, 357/6774/18, 357/1607/17, відхиляються колегією суддів, оскільки, вказуючи на ці справи, скаржник не зазначає, які обставини, установлені судовими рішеннями у цих справах, впливають на вирішення справи, що переглядається.

Посилання скаржника на факт перебування в зоні проведення Антитерористичної операції та в лікувальних закладах, виходячи з підстав та предмету позову, не є тією обставиною, що впливає на вирішення справи.

Само по собі порушення строків розгляд справи не є визначеною статтею 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова