ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/219/19 Справа № 182/6212/17 Суддя у 1-й інстанції - Ручнева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Віра» про виключення квартири з числа службових житлових приміщень, в обґрунтування якого зазначила, що 17.12.1993 року Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради її чоловіку - ОСОБА_2, який працював у Нікопольському МВ УМВС дільничним інспектором та членам його родині - їй, як дружині та їхній доньці - ОСОБА_3 та чоловіку доньки - ОСОБА_4, згідно ордеру № 103 було надано службове житло у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

10.10.1996 року ОСОБА_2 звільнився зі служби, оформив пенсію і весь час до своєї смерті мешкав разом із сімєю у вказаній квартирі.

На даний час вона мешкає у вказаній квартирі одна, що підтверджується довідкою ОСББ «Віра» від 21.08.2017 року.

Маючи намір приватизувати вказану квартиру, вона зверталася до начальника Нікопольського відділу Національної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою щодо виключення квартири із числа службових та отримала відповідь, що орган, за яким було закріплено службове житло, ліквідовано, а вказана квартира до Національної поліції не передавалася, тому рекомендовано звернутися для вирішення цього питання до суду.

З цим же питанням вона зверталася до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та отримала рекомендації звернутися до суду.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд виключити квартиру АДРЕСА_2 із числа службових приміщень..

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з даним позовом до суду мав звернутися чоловік позивача, оскільки наразі це неможливо, бо її чоловік ОСОБА_5 помер.

Відзив на апеляційну скаргу не подався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської Ради народних депутатів від 14.12.1993 року за № 655 трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 42 м?, загальною площею 68,35 м?, виділену Міському відділу внутрішніх справ, визнано службовою (а.с. 43).

17.12.1993 року ОСОБА_2, як працівник Нікопольського міського відділу внутрішніх справ, отримав ордер на житлове приміщення № 835 на квартиру АДРЕСА_4 для проживання з сімєю, яка складалася з чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_2, його дружини - ОСОБА_1, його доньки - ОСОБА_6 та чоловіка доньки ОСОБА_4 (а.с. 4).

Після звільнення зі служби у 1996 році та виходу на пенсію, ОСОБА_2 разом з сімєю залишився проживати у спірній квартирі.

20.07.2017 року ОСОБА_2 помер (а.с. 5).

Згідно довідки про склад сімї, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Віра» 21.08.2017 року, у спірній квартирі мешкає позивач ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно повідомлення Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 122 від 16.02.2018 року, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру 12 по вул. Княжа (Жуковського), буд. 103 у м. Нікополі не зареєстроване. (а.с. 26).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виключення квартир із числа службових є правом, а не обов'язком відповідних підприємств, установ чи організацій; при цьому Нікопольська міська рада Дніпропетровської області не має права виключити з числа службових спірну квартиру без письмового клопотання відповідного підприємства, установи чи організації, а до компетенції суду не відноситься виключення житлового приміщення із числа службового.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підставами позовних вимог є виключення квартири 12 по вул. Княжа (Жуковського), буд. 103 у м. Нікополі Дніпропетровської області із числа службових у звязку з неможливістю її приватизації позивачем у такому статусі.

Частиною 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні, затвердженого постановою Ради Міністрів України від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Таким чином, жиле приміщення виключається з числа службових рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

У звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у суду повноважень, передбачених законом, щодо виключення спірної квартири з числа службових.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з даним позовом до суду мав звернутися чоловік позивача, оскільки наразі це неможливо, бо її чоловік ОСОБА_5 помер, з тих підстав, що в даному випадку судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що до компетенції суду не відноситься виключення житлового приміщення із числа службового.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року у справі № 6-8351св15.

Крім того, слід зауважити, що припинення юридичної особи Нікопольського МВ УМВС не свідчить про те, що відпала потреба у використанні квартири квартира 12 по вул. Княжа (Жуковського), буд. 103 у м. Нікополі Дніпропетровської області, як службової, і у суду, у звязку з цим, відсутні передбачені законом повноваження для виключення спірної квартири з числа службових.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоводення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: