Номер провадження 2-з/201/279/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 жовтня 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, у якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежиле приміщення загальної площею 48,9 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 00; нежиле приміщення загальною площею 196,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційні номер об`єкта нерухомого майна 00; нежиле приміщення загальною площею 18,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що 23 січня 2019 року між ним і ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала у борг від ОСОБА_1 5579160 грн., що є еквівалентом 200000 доларів США, на строк до 23 липня 2019 року. Позичальником була повернута сума позики частково 25 липня 2019 в розмірі 20000 доларів США, з 05 серпня 2019 року по 16 серпня 2019 року 70000 доларів США, 30 серпня 2019 року 16000 доларів США, 03 вересня 2019 року 15000 доларів США, що становить 121000 доларів США. Таким чином ОСОБА_2 має заборгованість перед заявником в розмірі 79000 доларів США, що еквівалентно 1941820 грн. ОСОБА_2 також має кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою нерухомого майна. Оскільки зазначене майно на даний час належить позичальнику ОСОБА_2 і не перебуває під обтяженням, тому у разі відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третіх осіб, існує загроза унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, заявник на підтвердження заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення посилається на укладений з ОСОБА_2 договір позики, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

В той же час будь-яких доказів на підтвердження недобросовісної поведінки відповідача або загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду стороною заявника не надано.

Заявником не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме необґрунтована загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не доведено наміру відповідача ухилитися від виконання рішення суду.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова