Постанова

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 309/3702/16-ц

провадження № 61-8594св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

представник відповідача -Мартиняк Віталій Васильович ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Кожух О. А., Куштана Б. П., від 19 березня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк, банк) про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 травня 2008 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України», який є правонаступником

ПАТ «Ощадбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № 182-Н-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

20 тис. доларів США строком до 26 травня 2028 року на придбання квартири. Вказував, що на час укладення спірного договору у банка не було ліцензії на здійснення валютних операцій щодо надання споживчих кредитів, що відповідно до статті 227 ЦК України є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Зміст кредитного договору суперечить частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформацію про умови кредитування. Також йому не було надано інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара по відношенню до гривні, про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання ним продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей - стійкої вартості оплати за кредит. Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати проценту ставку, передбачив, що у разі незгоди позичальника чи взагалі без згоди має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Кредитний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку за неналежне виконання умов договору, що є суттєвою умовою договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір про іпотечний кредит від 30 травня 2008 року №182-Н-08 з моменту його укладення та застосувати наслідки недійсності правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області, у складі судді Волощук О. Я., від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір про іпотечний кредит від 30 травня 2008 року

№ 182-Н-08, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 Повернуто сторони у попередній стан на час укладення договору про іпотечний кредит від 30 травня 2008 року № 182-Н-08. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні спірного договору позичальник не був ознайомлений з усією необхідною інформацією, передбаченою Законом України «Про захист прав споживачів». Висновком судово-економічної експертизи встановлено, що умови договору є несправедливими.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 березня 2019 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.У задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перед укладенням спірного кредитного договору банк надав позивачу інформацію про сукупну вартість кредиту, предмет супутніх послуг, можливі умови кредитування, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а тому посилання районного суду на порушення банком положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим. Також суд першої інстанції не аргументував, які саме умови кредитного договору є несправедливим та в чому полягає така несправедливість. Посилання місцевого суду на висновок судово-економічної експертизи є безпідставним, оскільки висновком не встановлена несправедливість умов кредитного договору. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження інших підстав для визнання спірного договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги неналежні докази, безпідставно відхилив висновки

судово-економічної експертизи. Суд апеляційної інстанції не перевірив доводи позивача щодо односторонньої зміни банком процентної ставки. Суд неправильно застосував положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів, не дослідив положення спірного договору про іпотечний кредит на предмет відповідності умов зазначеним положенням про несправедливі умови.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

29 травня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить повідомити його про час і місце розгляду справи для можливості взяти участь у розгляді касаційної скарги.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Ураховуючи те, що триває стадія попереднього розгляду, під час якої судове засідання не проводиться, повідомлення учасників не передбачено ЦПК України, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 , відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про іпотечний кредит № 182-Н-08. Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 тис. доларів США зі сплатою 14,5% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 травня 2028 року.

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 29 січня 2018 року

№ 2427 у матеріалах справи відсутні первинні документи та документи бухгалтерського обліку (виписки щодо руху коштів по рахунках), які відображають облік операцій за договором про іпотечний кредит

від 30 травня 2008 року № 182-Н-08 та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 30 січня

2017 року; відсутні документальні підтвердження надання готівкових коштів через касу банку та відображення операції надання кредиту в бухгалтерському обліку банку; відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку № НОМЕР_1 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості за кредитом (згідно пункту 1.3 договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку № НОМЕР_2 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості по процентах за користування кредитом (згідно пункту 4.1.2 договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунках з відображенням обліку простроченої заборгованості за кредитом (основним боргом) та процентами за користування кредитом; відомості щодо руху коштів (виписки) по транзитному рахунку

№ НОМЕР_3 та іншим рахункам з відображенням зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості з подальшим розподілом на рахунки основного боргу, процентів та іншої заборгованості; будь-які бухгалтерські документи ПАТ «Ощадбанк», які відображають облік первинних операцій за договором про іпотечний кредит від 30 травня

2008 року № 182-Н-08 та підтверджують наявність нарахованої заборгованості, зазначеної у розрахунку. У зв`язку із відсутністю вказаних документів неможливо встановити розмір заборгованості позичальника перед кредитором за договором про іпотечний кредит та відповідність нарахувань. При розрахунку із дотриманням умов кредитування, викладених на момент укладення договору про іпотечний кредит від 30 травня

2008 року № 182-Н-08, сума мінімально необхідного щомісячного ануїтетного платежу 270 доларів США арифметично не узгоджується із терміном повернення кредиту 29 червня 2028 року, оскільки при щомісячному погашенні кредиту в такому розмірі заборгованість за кредитним договором станом на січень 2024 року буде погашена у повному обсязі та виникне переплата за основним боргом (а. с. 71-105).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Врахувавши зазначені вимоги закону, умови договору про іпотечний кредит від 30 травня 2008 року № 182-Н-08 та інші докази, подані сторонами, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного договору вимоги статті 203 ЦК України,

статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не порушені, отже правові підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання договору про іпотечний кредит недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням спірного договору було ознайомлено позичальника з основними умовами кредитування (а. с. 41-48). Текст підписаного сторонами договору про іпотечний кредит свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були надані позивачу для придбання житла. Часткове виконання позичальником умов кредитного договору на протязі майже семи років свідчать про те, що ним схвалені умови договору про іпотечний кредит та підтримувались правовідносини, які виникли між ним і банком на підставі оспорюваного договору про іпотечний кредит. Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема позивачем не спростовано, що під час укладення кредитного договору він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час укладення спірного договору ВАТ «Державний ощадний банк України» мало ліцензію Національного банку України від 31 липня 2000 року № 148 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

За змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване у судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції належним чином оцінив висновок судово- економічної експертизи від 29 січня 2018 року № 22936, зазначивши, що у висновку не встановлено факту порушення прав позивача у зв`язку з укладенням оспорюваного договору та, відповідно, підстав для визнання спірного договору недійсним.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович