ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1498/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Спірідонова Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №461/11617/15-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року в складі судді Артемчук В.М. по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про припинення зобов`язання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом , вказуючи, що 28 вересня 2012 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 910.18468 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 237841грн. 20 коп. з кінцевим строком повернення до 28.09.2015 року та сплатою відсотків у розмірі 15,99 % річних. Кредит був виданий ОСОБА_1 для купівлі транспортного засобу HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Також договором було погоджено, що погашення кредитної заборгованості та сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячними платежами у відповідності до Графіку платежів, який визначений у Додатку №1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною.

В забезпечення вказаного зобов`язань за цим договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу № 910.18468, за яким остання передала банку, як заставодержателю, у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Також 10 червня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» був укладений договір поруки, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» поручилося перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 910.18468 від 28.09.2012 року в межах суми 100 гривень.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, станом на 08.06.2015 рік її заборгованість перед ПАТ «Ідея Банк» становила 99 713,03 гривень з яких: 32 780,70 гривень - основний борг; 32 340,10 гривень - прострочений борг; 5767,54 гривень - прострочені проценти; 203,02 гривень - строкові проценти а також 27324,78 гривень - нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1296,89 гривень - дебіторська заборгованість.

На підставі викладеного позивач ПАТ «Ідея Банк», уточнивши позовні вимоги просив в рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.18468, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1

- звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних і недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо);

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на користь ПАТ «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 997,13 гривень;

- покласти солідарно на ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» інші можливі витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

- вилучити у ОСОБА_1 або інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави автомобіль HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та передати його ПАТ «Ідея Банк».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року вказану справу було передано на розгляд Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області за підсудністю.

Вказана справа надійшла на адресу Хмельницького міськрайонного суду 26 січня 2017 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року зазначену справу було прийнято до провадження.

24 березня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ПАТ «Ідея Банк» про визнання припиненим кредитного договору № 910.18468 від 28.09.2012 року та договору застави від 19.10.2012 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що дійсно 28.09.2012 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитним договір №910.18468, за яким отримала кредит на споживчі цілі (купівлю автомобіля) у сумі 237 841,20 гривень зі сплатою 15,99 % річних. В забезпечення вказаного договору виступив придбаний нею автомобіль HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого у договорі застави була визначена у розмірі 269050,00 гривень. За умовами кредитного договору була зобов`язана щомісячно до 1 числа кожного місяця погашати заборгованість за кредитом у розмірі 8360,62 гривень, а з 01.11.2013 року по 7574,03 гривень. На виконання цього договору нею, в період з 28.09.2012 по 28.09.2015 рік було сплачено на користь банку 237 841,20 гривень. Крім того, у травні 2014 року на її звернення банком було повідомлено, що за вказаним кредитним відсутня заборгованість по будь-яким платежам. На підставі викладеного, зазначала, що виконала взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі, а отже, відповідно до положень ст.ст. 526, 598, 599 ЦК України таке її зобов`язання є припиненим. Оскільки зобов`язання за основним договором є припиненим внаслідок його виконання у повному обсязі, то і зобов`язання за договором застави транспортного засобу також слід визнати припиненим.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.03.2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 був прийнятий до розгляду, а провадження у справі за цим позовом об`єднано з провадженням за первісним позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» заборгованість за кредитним договором № 910. 18468 від 28.09.2015 року у сумі 100 гривень. В решті у задоволенні первісного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір по 50 гривень з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору № 910. 18468 від 28.09.2015 року та договору застави транспортного засобу від 19 жовтня 2012 року №910.18468 припиненим відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимоги про звернення стягнення на автомобіль HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та передачі його ПАТ «Ідея Банк». Просить скасувати рішення в цій частині, ухвалити нове, яким задовольнити позов в цій частині, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги.

Апелянт вказує, що посилання суду на висновок, викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 13 березня 2019 року № 0417/12398/2012, є невірним. Зокрема, вважає невірним вказання, що оскільки позивач не виконав вимоги, передбачені ст. 24 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та не надав витягу з державного реєстру обтяжень на підтвердження виконання ним обов`язку реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження, слід прийти до висновку, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є безпідставними. Вказує, що суд невірно застосував положення ст. 24 цього Закону. Покладення обов`язку реєстрації обтяження до вирішення справи в суді є неправомірним. Адже звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того, вражає, що суд невірно взяв до уваги вказаний висновок, викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 13 березня 2019 року № 0417/12398/2012 та не прийняв до уваги загальної судової практики. Також, апелянт вражає невірним посилання суду не невиконання ним, позивачем, вимог ч. 1 ст.25 цього ж Закону. Оскільки вказана норма зобов`язує позивача до моменту подання відповідного позову письмово повідомити всіх обтяжувачів на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна. Однак, суду було повідомлено, що інших обтяжувачів немає. Не були такі встановлені і судом під час розгляду справи.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку оскаржено не було, а тому у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що 28 вересня 2012 року між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.18468 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 237 841,20 грн. з цільовим призначенням для придбання транспортного засобу автомобіля HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 28.09.2015 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,99% річних.

Також сторонами було погоджено, що погашення заборгованості за кредитом та сплата відсотків за його користування здійснюється щомісячними платежами, відповідно до Графіку щомісячних платежів, викладеному у Додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно вказаного графіка погашення заборгованості за кредитом та сплата нарахованих відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно 01 числа місяця, починаючи з 01.11.2012 року у розмірі 8360,62 гривень щомісячно.

19 жовтня 29012 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 910.18468.

За умовами даного договору застави ОСОБА_1 як заставодавець передала у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 . За згодою сторін оціночна вартість предмету застави визначена сторонами в розмірі 269 050 гривень.

За договором застави предметом застави забезпечуються всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань за кредитним договором (повернення кредиту у сумі 237 841,20 грн.; сплата процентів за користування кредитом, нарахованих комісій та неустойки); відшкодування витрат заставодержателя на реалізацію своїх прав та звернення стягнення на ТЗ . Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення Заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим Договором.

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав позичальнику кредитні кошти, шляхом перерахування за умовами договору продавцю автомобіля - ПП Автоцентру «Ліга» у сумі 228 692,50 грн.

Після цього ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєструвала за собою право власності на автомобіль HYUNDAI Sonata, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у встановлений договором строку в повному об`ємі банку не повернула.

За наданим банком розрахунком, станом на 08 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складала 99 713,03 гривень з яких: 32 780,70 гривень - основний борг; 32 340,10 гривень - прострочений борг; 5767,54 гривень - прострочені проценти; 203,02 гривень - строкові проценти а також 27324,78 гривень - нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1296,89 гривень - дебіторська заборгованість.

У відповідності до ст.ст. 572, 574, 576, 589, 590 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Нормами ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно ст. 25 цього ж Закону обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже з системного аналізу норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» слід дійти висновку, що вказаними нормами права передбачено порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і на предмет застави на підставі рішення суду.

Даний порядок передбачає обов`язок обтяжувала до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Дотримання даного порядку поряд з іншими нормами цивільного законодавства є виконання вимог закону щодо законності та правомірності дій стягувача при звернення стягнення на предмет застави.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено судом позивач не виконав вимоги, передбачені ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації до початку процедури звернення стягнення з в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави з цих підстав.

Така ж правова позиція викладена в постановах Великої палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 202/29241/13-ц, від 13 березня 2019 року по цивільній справі № 0417/12398/2012, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судами при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що посилання суду на висновок, викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року № 0417/12398/2012, є невірним, оскільки висновок, викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 13 березня 2019 року № 0417/12398/2012 стосується питань юрисдикції певної цивільної справи і вказана справа не досліджувалась на предмет неоднакового застосування ст. 24 вищевказаного закону та є інша судова практика, суд невірно застосував положення ст. 24 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», слід відхилити.

Так Великою палатою Верховного Суду розглядалась цивільна справа № 202/29241/13-ц у подібних правовідносинах і 24 квітня 2018 року по даній справі було винесено відповідну постанову.

У вказаній цивільній справі судами першої та апеляційної інстанцій в позові банку про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено з підстав не виконання банком перед зверненням до суду вимог ст. 24 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Касаційна скарга банку була мотивована саме необґрунтованістю судових рішень та порушеннями норм матеріального права при вирішенні спору.

Розглядаючи дану справу Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди першої і апеляційної інстанцій правильно відмовили в позові саме з підстав порушення позивачем вимог ст. 24 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Тобто Велика палата Верховного Суду поряд з питаннями юрисдикції розглянула касаційну скаргу і по суті позовних вимог та дала оцінку правомірності судових рішень при застосуванні норм матеріального права, саме ст. 24 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Такий же правовий висновок, викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року по цивільній справі № 0417/12398/2012.

Таким чином посилання апелянта на різну судову практику, а саме на інші постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, а не Великої Палати Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги.

При цьому за таких обставин та встановлення порушення позивачем вимог ст. 24 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» при зверненні стягнення на предмет застави не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на безпідставність висновку суду про невиконання позивачем, вимог ч. 1 ст.25 цього ж Закону, оскільки такий висновок не впливає в даному випадку на законність та обґрунтованість рішення суду про відмову в позові.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

О.І. Талалай

Т.В. Спірідонова