ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1085/18 Номер провадження 22-ц/814/642/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - адв. Таранкової О.О.

представника позивача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - Таранкової Олени Олегівни

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що у зв'язку з оформленням спадкових прав після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6, йому стало відомо про наявність арешту, накладеного на належне йому на праві власності майно.

Зазначає, що в провадженні Крюківського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 1997 року по справі №2-1177/1997 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_5, в рамках якого постановою державного виконавця Крюківського ВДВС МУЮ Летюка І.І. №АЕ 537201 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2005 року було накладено арешт на належну позивачу,на праві власності 1/6 частку житлового будинку №41 по вул. Піонерській в м. Кременчуці Полтавської області, з метою збереження майна для подальшої реалізації.

Вказує, що виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 закінчено 25.02.2010 року, у зв'язку з там, що дитина, на утримання якої стягувалися аліменти досягла повноліття. При винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем питання щодо зняття арешту вирішено не було. На його звернення щодо зняття арешту з майна, 14.12.2017 року державний виконавець Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області відмовив йому у знятті арешту, посилаючись відсутність підстав для зняття арешту. Встановити розмір заборгованості по сплаті аліментів неможливо, оскільки виконавче провадження знищено згідно акту про знищення від 24.02.2014 року, у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

В обґрунтування позоу посилається на те, що на даний час у Крюківському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ в Полтавській області відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього (ОСОБА_5.), а тому він звернувся до ОСОБА_2 з листом про необхідність повідомити його про розмір претензійних вимог, підтверджених належним чином, оскільки аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачувалися ним вчасно і виплачені в повному розмірі. При цьому, у період з 2010 року по теперішній час ОСОБА_2 не пред'являла і не пред»являє до нього претензій матеріального характеру щодо сплати заборгованості по аліментах, стягнутих на утримання сина, хоча вказує на наявність такої заборгованості.

З урахуванням наведеного вважає, що арешт, накладений на належне йому майно, не дозволяє йому реалізувати своє право власності та розпорядження, а тому прохає суд ухвалити рішення, яким зняти арешт, накладений на належне йому, ОСОБА_5, на праві власності майно, на підставі постанови державного виконавця Летюка І. І. №537201 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2005 року при виконанні виконавчого листа №2-117, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 13 жовтня 1997 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 до Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, задоволено.

Знято арешт, накладений на належне ОСОБА_5 на праві власності майно, на підставі постанови державного виконавця Летюка І. І. №537201 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2005 року при виконанні виконавчого листа №2-117, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 13.10.1997 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2.

З вказаним рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_2, представник якої подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права прохала рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем було не вірно обрано спосіб захисту, оскільки дана категорія справ не вирішується в позовному провадженні, а підлягає розгляду за правилами, передбаченими розділом VII ЦПК України.

Вказує, що виконавче провадження було закрито з підстав, які не передбачають обов'язок державного виконавця зняти арешт та скасувати інші вжиті заходи примусового виконання рішення суду.

Зазначає, що, оскільки заборгованість по аліментах до цього часу не погашена, а позивачем не надано доказів протилежного, то права останнього, як боржника у виконавчому провадженні не порушено, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача (апелянта) доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.10.1997 року стягнуто з ОСОБА_5, 1958 р.н., уродженця м. Кременчук, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27.08.1997 року до досягнення повноліття дитиною (а.с.8).

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Летюка І.І. від 05.04.2005 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-117, виданого 13.10.1997 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів, з метою збереження майна для подальшої реалізації, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5, а саме на 1/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_5, а саме на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Наведене також підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 106805200 від 08.12.2017 року.

14.12.2017 року за вих. №57526 Крюківським ВДВС м. Кременчука надано відповідь ОСОБА_5, відповідно до якої зазначено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження закінчено 25.02.2010 року у зв'язку з тим, що дитина, на утримання якої стягувались аліменти, досягла повноліття. Дана постанова про закінчення виконавчого провадження не передбачає звільнення майна з-під арешту. Встановити розмір заборгованості по сплаті аліментів неможливо, оскільки виконавче провадження знищено згідно акту про знищення від 24.02.2014 року, у зв'зку з закінченням терміну зберігання. У зв'язку з викладеним, для зняття арешту з майна, у відповідності до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_5 необхідно звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна (а.с.12).

Позивачем по справі на адресу відповідача ОСОБА_2 направлено лист, відповідно до якого, останній просить повідомити йому розмір претензійних вимог, щодо несплати ним аліментів. Даний лист відповідачем отримано 17.01.2018 року (а.с.13).

Також, 10.07.2018 року за вих. № 28584 Крюківським ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області надано відповідь Таранковій О.О. та зазначено, що, згідно перевірки бази даних АСВП встановлено, що у Крюківському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 відсутні. В ході перевірки АСВП-спецрозділ встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, яке закінчено 25.02.2010 року, в зв'язку з досягненням дитиною повноліття. В ході виконання аліментів та в зв'язку з наявністю заборгованості на нерухоме майно позивача було накладено арешт. Встановити розмір заборгованості по сплаті аліментів неможливо, оскільки виконавче провадження знищено згідно акту про знищення від 24.02.2014 року, у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.61).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд обгрунтовано виходив із того, що, оскільки матеріалами справи не встановлено дійсного розміру заборгованості позивача зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-117 від 13.10.1997 року знищено, відсутні будь-які докази правомірності подальшого накладення арешту на належне позивачу майно.

Такий висновок відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на Законі, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.316, 317, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 6 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закриття виконавчого провадження) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у випадках: закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Відповідно до ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закриття виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Частинами 7,8 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закриття виконавчого провадження) передбачено, що за наявності спору, питання про розмір заборгованості по аліментах вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження відносно ОСОБА_5 було закрито постановою державного виконавця від 25.02.2010 року у зв'язку з тим, що дитина, на утримання якої стягувалися аліменти, досягла повноліття. Та в подальшому, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-117, виданого 13.10.1997 року Крюківським районним судом м. Кременчука, знищено згідно акту про знищення від 24.02.2014 року у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Також, з аналізу доказів, наданих до матеріалів справи вбачається, що відповідачі - Крюківський ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області та ОСОБА_2, не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та, за можливості, встановлення точної суми заборгованості по аліментам позивача ОСОБА_5

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по аліментам також не зверталася.

Відтак, з наведеного вбачається та вірно встановлено місцевим судом, що державним виконавцем, в порушення вимог закону при закінченні виконавчого провадження не було скасовано арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_5, зокрема, на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Кременчуці Полтавської області, з урахуванням недоведеності наявності та дійсного розміру заборгованості останнього по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8.

Згідно ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного Кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд зазначає, що хоча стороною позивача і була заподіяна шкода стороні відповідача ОСОБА_2 у вигляді заборгованості по сплаті аліментів, однак остання не скористалась своїм правом щодо відшкодування шкоди, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, а також з урахуванням порушення, вчиненого державним виконавцем при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження щодо не зняття арешту з майна та неможливістю суду встановити дійсний розмір шкоди, вважає, що заходи забезпечення виконання постанови суду про стягнення аліментів у вигляді накладення арешту на майно відповідача на даний час є непропорційними щодо завданої шкоди та становлять індивідуальний надмірний тягар.

На підставі наведеного, та з урахуванням детального вивчення та аналізу наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду стосовно наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_5 та зняття арешту з належного йому майна, накладеного постановою державного виконавця Летюка І.І. №537201 від 05.04.2005 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем було не вірно обрано спосіб захисту, оскільки дана категорія справ не вирішується в позовному провадженні, а підлягає розгляду за правилами, передбаченими розділом VII ЦПК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, відповідно до п.п.1,2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5 спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відтак, з наведеного вбачається, що питання про зняття арешту з майна вирішується саме шляхом подачі відповідного позову, тобто в порядку позовного провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконавче провадження було закрито з підстав, які не передбачають обов'язок державного виконавця зняти арешт та скасувати інші вжиті заходи примусового виконання рішення суду, є неспроможними та спростовуються наведеним вище.

Твердження в апеляційній скарзі стосовно того, що, оскільки заборгованість по аліментах до цього часу не погашена, а позивачем не надано доказів протилежного, то права останнього, як боржника у виконавчому провадженні не порушено, а тому підстави для задоволення позову відсутні, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки жодних доказів наявності та дійсного розміру заборгованості позивача по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, не ґрунтуються на нормах закону, жодних нових фактів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду, в них не наведено.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - Таранкової Олени Олегівни, - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова