Справа № 333/7436/17
Провадження № 2/333/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

13.12.2017 року ОСОБА_4 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, орган опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району про визначення місця проживання дитини (а.с. 1-4).

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 19.09.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син - ОСОБА_6. В подальшому через погіршення сімейного життя та прояви агресії із сторони відповідача, який бив позивача у присутності дитини, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2017 року по справі № 333/4998/17, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Також позивач зазначила, що дитина після розлучення проживає разом із нею, у батьків позивача. Вказує, що внаслідок постійних конфліктів між батьками у дитини з'явилась фобія при відчутті присутності батька. Відповідач відмовився віддавати теплі речі, що залишились в його квартирі, змінив замки на дверях квартири та не пустив позивача до оселі. Крім того, позивачем зазначено, що на даний час відповідача не влаштовує проживання дитини разом із позивачем, а тому сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 333/7436/17, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 29-30).

23.02.2018 року ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, та вказав, що на даний час відсутнє рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак він у добровільному порядку сплачує аліменти, також стверджував, що немає жодних доказів того, хто наносив побої позивачу, а сам відповідач жодного разу не викликався до поліції для надання пояснень з приводу нанесення побоїв його колишній дружині, та жодного разу він не притягувався до відповідальності. Стосовно доводів позовної заяви, що відповідач не пускає позивача у квартиру, для надання їй можливості забрати свої речі та речі дитини, відповідач пояснив, що після розлучення та фактичного припинення сімейних відносин позивач із власної ініціативи виїхала до іншого місця проживання й під час виїзду всі речі власноруч вивезла. Також у відзиві відповідач зазначив, що він активно намагається брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, проте у цьому йому перешкоджає позивач й не дає відповідачу бачитись із дитиною, а жодного спору про місце проживання дитини не має, оскільки йому відомо де саме та з ким мешкає його малолітній син та він не має стосовно цього жодних заперечень (а.с. 42-46).

23.02.2018 року відповідач надав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо (а.с. 64-68).

Ухвалою суду від 23.05.2018 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 132-135).

У судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти адвокату ОСОБА_1, який у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач та його представник, у задоволенні позову просили відмовити, вказуючи на безпідставність позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Через канцелярію суду 27.02.2018 року ОСОБА_5 подав заяву, у якій надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду 18.02.2019 року представник за довіреністю ОСОБА_7 надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування і ухвалити рішення з максимально можливим урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини, та з урахуванням висновку органу опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району від 31.01.2019 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги, є необґрунтованими та недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

18.09.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 917. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народився спільний син - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

08.11.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, на підставі рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08.11.2017 року по справі № 333/4998/17, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 7).

Як стверджує позивач після припинення шлюбу вона разом із сином - ОСОБА_6 змінила місце проживання та переїхала з квартири за адресою: АДРЕСА_1, де під час шлюбу проживала із відповідачем, до її батьків у будинок, що належить батькові позивача - ОСОБА_5 і на час розгляду справи вона разом із дитиною постійно проживають у батьків позивача. Відповідач та третя особа надали пояснення, у котрих визнали вказані обставини, а тому керуючись положеннями частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає вказану обставину встановленою і такою, що не потребує доказування.

Досліджуючи обставини справи у частині виникнення спору про місце проживання дитини суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 80 ЦПК України закріплено, що поняття достатності доказів визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Також, вирішуючи вказаний спір, суд враховує положення частини 2 статті 77 ЦПК України, де закріплено визначення предмету доказування й зазначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також судом враховуються положення частини 1 статті 80 ЦПК України, де вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Аналізуючи всі ці норми чинного законодавства суд зазначає, що предметом розгляду справи про визначення місця проживання дитини є розгляд спору між батьками стосовного того з ким із батьків повинна проживати дитина. Враховуючи, що ОСОБА_4 є ініціатором розгляду спору у суді, то саме на неї в силу приписів частини 1 статті 81 ЦПК України покладений обов'язок довести наявність спору про місце проживання спільної із ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_6, однак жодних належних та допустимих доказів в розумінні частини 1 статті 80 ЦПК України, котрі би доводили наявність суперечок та неузгодженостей між позивачем та відповідачем, щодо питання із ким із батьків після розлучення повинен проживати малолітній ОСОБА_8 не надано, а тому суд приходить до висновку про відсутність предмету спору. З цих саме підстав, судом не приймається до уваги, наданий органом опіки та піклування РА ЗМР по Олександрівському району висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6

Більш того, із матеріалів судової справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо зовсім інших правовідносин, котрі не стосуються предмету розгляду даної справи, так вбачається спір між позивачем та відповідачем про порядок участі батька у вихованні дитини та шкоду для морального і психічного здоров'я дитини від спілкування із батьком, і докази надані стороною позивача можуть бути саме допустимими і достатніми доказами для вирішення наявного спору між сторонами щодо участі батька у вихованні малолітнього сина.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2019 року.

Суддя: В.Б. Кулик