Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 346/2434/16-ц

провадження № 61-3069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В.,

Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2007 року між

ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 40 тис. доларів США,

зі сплатою 13 % річних та строком повернення по 29 листопада 2017 року. Цього ж дня між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за указаним кредитним договором.

Взяті на себе зобов'язання як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 належним чином не виконували, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 29 лютого 2016 року становить 838 890 грн 67 коп. з урахуванням стягнутої рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2010 року заборгованості станом на 01 квітня 2010 року у розмірі 388 836 грн 13 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 838 890 грн 67 коп., з яких: різниця нестягненої суми за процентами становить 787 995 грн

06 коп.; різниця нестягненої суми за комісією - 9 756 грн 60 коп.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 41 139 грн 01 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 02 вересня 2016 року у складі судді Хільчук І. І. у задоволенні позову

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 388 836 грн 13 коп. заборгованості за кредитним договором

від 30 листопада 2007 року. Отже, кредитор, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, відповідно до статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами про повернення кредиту почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада

2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 838 890 грн 67 коп. заборгованості за договором кредиту, з яких: 787 995 грн 06 коп. (29 126,33 доларів США) - заборгованість за процентами, 9 756 грн 60 коп. - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту та 41 139 грн 01 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, щоОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 30 листопада 2007 року не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню, тому в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь банку рішення суду першої інстанції скасовано. При цьому законним і обґрунтованим визнав рішення районного суду про відмову у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_3, оскільки за відсутності у договорі поруки умови щодо строку його дії банк вправі був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Цей строк він пропустив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, апеляційний суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не звернув уваги на те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою

статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких, згідно з умовами договору, визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, в частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 рішення апеляційного суду не оскаржується, тому в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом перегляду, оскільки через відсутність касаційної скарги немає підстав для виходу за межі її доводів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року та витребувано із Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області вказану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2018 року справу за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 30 листопада 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 40 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та комісією за обслуговування кредиту у розмірі 141 грн 40 коп., що становить 0,07 % від суми наданого кредиту, строком до 29 листопада 2017 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за указаним кредитним договором, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання ОСОБА_2 його зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, а саме відповідати: за погашення основної суми кредиту, за погашення суми процентів відповідно до умов кредитного договору, за інші виплати, належні позивачеві та які випливають з кредитного договору

(в тому числі пені, штрафу та інших збитків).

Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав.

Станом на 01 квітня 2010 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором склала 388 863 грн 13 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 37 358,70 доларів США; заборгованість за процентами -

8 215,81 доларів США, а також комісія за обслуговування кредитом - 2 822 грн

42 коп. та штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 21 900 грн 38 коп.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року у розмірі 388 863 грн 13 коп.

Указане рішення місцевого суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачами не сплачена.

Також встановлено, що станом на 29 лютого 2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором становить

74 700,84 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом -

37 358,70 доларів США; процентів за користування кредитом - 37 342,14 доларів США, а всього заборгованість за кредитом та процентами - 74 700,84 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29 лютого 2016 року складає 2 020 985 грн 58 коп.; та 53 718 грн 03 коп., що складається із: заборгованості за комісією за обслуговування кредиту - 12 579 грн 02 коп.; штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 41 139 грн 01 коп.

Загальна сума заборгованості складає 2 074 703 грн 61 коп. Різниця нестягненої суми заборгованості становить 838 890 грн 67 коп., з яких: заборгованість за процентами - 29 126,33 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29 лютого 2016 року складає 787 995 грн 06 коп.; за комісією за обслуговування кредиту - 9 756 грн 60 коп.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 41 139 грн 01 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

(стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша

статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до

статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов'язання.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у квітні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення вказаних коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги

ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення кредитної заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, тому із рішень судів попередніх інстанцій необхідно виключити посилання на пропуск позивачем визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред'явлення вимог до поручителя та припинення поруки ОСОБА_3, у зв'язку із чим рішення апеляційного суду підлягає зміні із зазначенням про відмову у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з виключенням посилання на частину четверту статті 559 ЦК України.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, виключити із рішення посилання на частину четверту статті 559 Цивільного кодексу України, з підстав, зазначених у мотивувальній частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І.Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта