ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/822/19 Справа № 203/4289/17 Суддя у 1-й інстанції - Католякін М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості майна у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості майна у спільній сумісній власності.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 03.10.2009 року. Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «KIA SPORTAGE» (рік випуску 2011, номер кузова U5YPC811DCL129794). Рішенням суду в іншій справі вказаний автомобіль був визнаний спільною сумісною власністю сторін. Між тим, відповідач без згоди позивачки продав вказаний автомобіль, самостійно розпорядившись грошима, що стало причиною звернення позивачки до суду з позовом, а тому з урахуванням уточнень, просила про стягнення з відповідача компенсації половини вартості спірного майна в сумі 197 650,00 грн., а також судових витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «KIA SPORTAGE» (рік випуску 2011, номер кузова U5YPC811DCL129794) у сумі 197650,04 грн., компенсацію судових витрат у сумі 1976,50 грн., разом 199626,50 грн.

Рішенням суду мотивовано тим, що ураховуючи той факт, що спірний автомобіль відповідачем був відчужений без згоди позивачки, спосіб захисту порушеного права, обраний нею, є цілком правильним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, а оскільки спірний автомобіль був придбаний ним, а тому цей автомобіль є особистою власністю відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.10.2009 року по 14.09.2017 року.

Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «KIA SPORTAGE» (рік випуску 2011, номер кузова U5YPC811DCL129794).

19 травня 2017 року відповідач без згоди позивачки продав вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу №7304/17/000774.

02 жовтня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/1435/17 ухвалив рішення, яким визнав спірний автомобіль спільною сумісною власністю сторін. Рішення набрало законної сили.

22 березня 2018 року на замовлення позивачки ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» був складений звіт про оцінку майна, згідно з яким ринкова вартість спірного автомобіля на момент дослідження склала 395 300,00 грн. Звіт був складений без безпосереднього дослідження автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ураховуючи той факт, що спірний автомобіль відповідачем був відчужений без згоди позивачки, спосіб захисту порушеного права, обраний нею, є цілком правильним. Визначаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд виходить з даних, що містяться у звіті про оцінку майна, наданому позивачкою. При цьому суд критично ставиться до заперечень представника відповідача проти вказаного доказу, оскільки на противагу такому доказу на виконання частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) ним не був наданий інший, як і не було заявлено клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Таким чином, сума, що має бути стягнута з відповідача на користь позивачки, дорівнює 197 650,00 грн., тобто половина вартості спірного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У відповідності до абз. 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та суд першої інстанції правильно визнав за позивачем 1/2 частину спірного майна, враховуючи заявлені позовні вимоги вірно визначився з розміром компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що спірний автомобіль був придбаний за його кошти, та в матеріалах справі відсутні докази того, що позивачка мала фінансову можливість на придбання автомобілю, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, апелянтом суду надано не було.

За таких обставин рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_3