КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 759/14137/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/11336/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Білич І.М.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матюхова Тетяна Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, стягнення моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні власністю, повернення квартири в натурі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого 4 червня 2019 року в приміщенні суду в м. Києві в складі судді Шум Л.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , від 21 серпня 2017 року, укладеного моїм представником ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П.; стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно - мою користь заподіяну їхніми діями мені моральну шкоду в розмірі 100000 грн; усунути перешкоди в користуванні власністю позивача шляхом зобов`язань: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 зареєструвавши дане право власності за ОСОБА_1 ; застосувати вимоги ч.2 ст.216 ЦК України, повернути позивачу вищевказану квартиру відповідачем ОСОБА_4 в натурі.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 1971 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 10 березня 2006 року видав довіреність на продаж спільного автомобіля ГАЗ 33021, використавши дану довіреність ОСОБА_3 здійснила продаж квартири АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що згоди на продаж квартири не надавав, зауважує, що між ним та його дружиною на час продажу квартири був конфлікт та стояло питання про розірвання шлюбу, коштів від продажу квартири він не отримував. Покупцем за оспорюваним договором є його дочка, яка змінивши замки у спірній квартирі вигнала його з неї, а тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 4 червня 2019 року у задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матюхова Т.П., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, стягнення моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні власністю, повернення квартири в натурі - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у видаючи довіреність на ім`я ОСОБА_3 позивач не мав на меті продажу спірної квартири, а лише продаж автомобіля.

Від представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також від ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Так, зокрема у відзивах вказується на те, що посилання позивача на те, що він нібито забув про існування довіреності є спробою ввести суд в оману. На момент продажу спірного майна довіреність була чинною та позивач не заперечує той факт, що вона відмінена ним лише 6 вересня 2017 року, тобто після укладення оспорюваного правочину, що свідчить про волевиявлення позивача на продаж квартири. Також, вважає необґрунтованими твердження скаржника на те, що ним між сторонами договору відсутній взаєморозрахунок, оскільки такі твердження позивача спростовується самим договором.

Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому вказує, на те, що доводи викладені у відзивах сторони відповідача є надуманими. Зокрема зауважує, що спірний договір вчинено внаслідок зловмисних дій мого представника ОСОБА_3 та покупцем, яка є моєю дочкою, а тому даний договір має бути визнано недійсним.

Від відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та третьої особи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладеній у ній.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матюхова Т.П. у судове засідання не з`явились про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Зважаючи на викладене апеляційний суд, враховуючи положення ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

гідно з ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 28 листопада 1997 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб ( т.1.а.с.201).

Згідно Свідоцтва про право власності від 4 грудня 2009 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем - ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд критично ставиться до висновку суду про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки суд першої інстанції роблячи такий висновок вийшов за межі позовних вимог.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 10 березня 2006 року позивач у встановленому законом порядку оформив нотаріально та видав відповідачу ОСОБА_3 довіреність, посвідчену державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. (т.1 а.с. 7, 129,193).

Згідно зазначеного в ній позивач особисто уповноважив ОСОБА_3 , в тому числі на придбання або відчуження майна, при цьому довіреність видана з правом передоручення безстроково.

Суд вірно зауважив, що вказана довіреність видана позивачем добровільно. Позивач на власний розсуд та за власного на то волею, визначив обсяг повноважень свого представника, окремо та прямо уповноважив ОСОБА_3 укладати всі дозволені законом угоди, а саме: приватизувати, купувати, продавати майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося.

21 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П., та внесений до реєстру за №1270, відповідач ОСОБА_3 діючи на підставі вказаної вище довіреності, уклала договір купівлі-продажу спірної квартири за ціною 765 000 грн відповідачу ОСОБА_4 , яка є її з позивачем дочкою (а.с.8-10, т.1).

Судом вірно вказано, що довіреність була чинною на час укладання спірного договору купівлі- продажу від 21 серпня 2017 року.

При цьому, зазначена довіреність була відмінена ним лише за його заявою 6 вересня 2017 року про що був внесений відповідний запис в Єдиному реєстрі довіреностей ( т. 1. а.с. 11).

Проте вважати, що ОСОБА_3 діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_1 , з його волі та з діючими на час вчинення вказаного правочину відповідно до діючій довіреності позивача повноваженнями.

Суд вірно зауважив, що вказана довіреність видана позивачем добровільно. Позивач на власний розсуд та за власного на то волею, визначив обсяг повноважень свого представника, окремо та прямо уповноважив ОСОБА_3 укладати всі дозволені законом угоди, а саме: приватизувати, купувати, продавати майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося.

21 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П., та внесений до реєстру за №1270, відповідач ОСОБА_3 діючи на підставі вказаної вище довіреності, уклала договір купівлі-продажу спірної квартири за ціною 765 000 грн відповідачу ОСОБА_4 , яка є її з позивачем дочкою (а.с.8-10, т.1).

Судом вірно вказано, що довіреність була чинною на час укладання спірного договору купівлі- продажу від 21 серпня 2017 року.

При цьому, зазначена довіреність була відмінена ним лише за його заявою 6 вересня 2017 року про що був внесений відповідний запис в Єдиному реєстрі довіреностей ( т. 1 а.с. 11).

Проте у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_1 та з його волі та його інтересу з огляду на таке.

Згідно ст.237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав.

У відповідності до ст.239 ЦК України правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Стаття 241 ЦК України регламентує, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання

Так, у суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказувала, що грошові кошти від продажу спірної квартири пішли на лікування подружжя та на лікування сина, повернення його боргів.

Проте такі твердження не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції та суд вважає зазначити наступне.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказах вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування у період з червня 2016 року по жовтень 2016 року, в свою чергу ОСОБА_3 проходила лікування у період з лютого 2012 року по червень 2016 року (а.с. 59-147 том 2) при цьому як вбачається з матеріалів справи оспорюваний договір укладено 21 серпня 2017 року, що в свою чергу свідчить про безпідставність доводів представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що кошти з продажу квартири були витрачені за згодою з ОСОБА_1 на проведення лікування.

Будь-який доказів того, що ОСОБА_1 отримував грошові кошти від продажу спірного майна або надавав згоду на проведення витрат ОСОБА_3 суду надано не було.

Також, не заслуговують на увагу твердження представила відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вказаний договір було вчинено в інтересах позивача.

Як встановлено у судовому засіданні, протягом останніх двох місяців позивач проживав у квартирі АДРЕСА_1 , та це його єдине останнє житло.

Вказану обставину підтверджено показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, у суді апеляційної інстанції позивач вказував, що між ним та його дружиною була домовленість проте, що після розірвання шлюбу він залишається проживати у спірній квартирі, а відтак вважає, що укладаючи даний договір позивач позбавила його єдиного житла, що в свою чергу свідчить про те, що договір укладено не в інтересах позивача.

Отже, враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 серпня 2017 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. № 1270 укладено поза волею ОСОБА_1 та в поза його інтересів, а відтак підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Як наслідок також підлягає задоволенню вимоги позивача про скасування реєстрації права власності по кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Щодо вимог позивача про стягнення в солідарному порядку моральної шкоди апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч.2 ст. 232 ЦК України, довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Ураховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено зловмисної домовленості між відповідачами.

Крім того, у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7 вказувала, що під час виселення позивача з спірної квартири відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутніми, виселення проводили працівники поліції. Також, вказувала, що речі позивача допомагали виносити поняті.

Отже, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про повернення майна в порядку ч.2 ст.216 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Отже, указана норма не передбачає можливості повернення майна колишньому власнику, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 червня 2019 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 червня 2019 року - в частині вирішення позовних вимог про визнання правочину недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 серпня 2017 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. № 1270.

Скасувати реєстрацію права власності по кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

В решті позовних вимог рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:

Судді: