Справа № 462/2985/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Гула М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради, /третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна, ОСОБА_2 / про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом із позовом, який вподальшому уточнювала, у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.07.1956 року між батьками позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Батьки ОСОБА_6 14.07.2000 року придбали квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Договір купівлі продажу був укладений ОСОБА_3 , відповідно на якого було зареєстроване право власності на дану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка склала заповіт на свою доньку - ОСОБА_7 , згідно якого заповідала позивачці все належне їй майно. Позивачка вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана батьком позивачки під час перебування у шлюбі з матір`ю ОСОБА_4 , то згідно ст. 60 СК України являється спільною сумісною власністю подружжя. За час життя батьками позивачки частка, що належить у даній квартирі матері визначена не була. 12.12.2014 року позивачкою була подана заява до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської Ірини Степанівни про прийняття спадщини. Однак згідно постанови № 55/02-31 від 28.03.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на дану квартиру у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності подружжя. У зв`язку із чим, просить уточнену позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання позивачка не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Однак її представник подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутості, уточнені позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача Львівської міської рада, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, згідно якої проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності третіх осіб та їх представників, які будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, а матеріалів справи є достатньо для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкових справ № 9/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та № 22/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що уточнена позовна заява підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст. 69СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.3 ст. 368Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що 04.07.1956 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, у якому в них народилась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після одруження, змінила прізвище на ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . /а.с.4,12/

Батьки позивачки 14.07.2000 року придбали квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Договір купівлі продажу був укладений ОСОБА_3 , відповідно на якого було зареєстроване право власності на дану квартиру. /а.с. 8-11, 13/

З наведеного сліду, що оскільки матеріалами справи доведено, що батьками позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі, була придбана квартира АДРЕСА_1 , від так вищевказані норми закону підлягають застосуванню.

Звідси сліду, що вимоги позивачки щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Крім того, що стосується вимог про визнання за ОСОБА_10 - ОСОБА_11 право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка склала заповіт на свою доньку - ОСОБА_7 , згідно якого заповідала позивачці все належне їй майно./а.с.5-7/

Після смерті матері, позивачка звернулась зі заявою до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської Ірини Степанівни про прийняття спадщини. Однак згідно постанови № 55/02-31 від 28.03.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на дану квартиру у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності подружжя./а.с.14/

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1270 ч.1 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1273 ч.1 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №22/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що спадкова справа майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена 12.12.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу нотаріус Цьолковською Іриною Степанівною. Кульчицька Галинець С.І., як донька померлої ОСОБА_4 у визначений законом строк звернулася до приватного нотаріусу Цьолковської І.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності подружжя у квартирі АДРЕСА_1 .

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності батькам позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжю, їх частки у вказаному майні є рівними, а від так вимога позивачки про визнання за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають задоволенню.

Крім того, під час розгляду справи, сторонами було досягнуто згоди, щодо розподілу судових, які покладаються на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, /третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна, ОСОБА_2 / про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_12 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Львівська міська рада, знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Ринок, 1.

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівн, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шептицьких, 33.

Третя особа: ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Текст рішення виготовлено 03.10.2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: А.І. Кирилюк