ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області та ГУНП в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року позивачі звернулися до суду із позовом до Прокуратури Дніпропетровської області та ГУНП в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року закрито провадження по справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є зобов`язання відповідача повернути вилучені у межах кримінального провадження № 0000317 речові докази. На даний час кримінальне провадження не завершене та перебуває в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, а відповідно - доля речових доказів та інших речей та документів в рамках кримінального провадження судом не вирішувалась. Речові докази - це належне позивачам майно, про що також зазначено в позовній заяві. Відповідач цей факт не оспорював. Спір про належність речових доказів позивачу - відсутній. А тому, суд вважав, що питання повернення речових доказів має вирішуватися за правилами кримінального судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду позову по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що майно, яке позивачі просили повернути ніколи не було речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, апелянт зазначив, що в кримінальній справі 200/25455/15-к суд не вирішив питання про повернення майна, оскільки воно не є речовим доказом та рекомендував вирішувати питання в рамках цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є зобов`язання відповідача повернути вилучені у межах кримінального провадження № 0000317 речові докази.

Встановлено, що на даний час кримінальне провадження не завершене та перебуває в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, а відповідно - доля речових доказів та інших речей та документів в рамках кримінального провадження судом не вирішувалась.

Судом першої інстанції також встановлено, що речові докази - це належне позивачам майно, відповідач цей факт не оспорював, спір про належність речових доказів позивачу - відсутній.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього кодексу.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 цього кодексу(частина дев`ята статті 100 КПК України).

Отже, питання про повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, вирішується у порядку, встановленому КПК України.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України)

Встановивши вказані обставини справи, а також керуючись зазначеними нормами закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що питання повернення речових доказів у межах кримінального провадження № 0000317 ще не було вирішене відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, а тому не може бути вирішене в порядку цивільного судочинства, оскільки на дату розгляду справи не було ухвалено судового рішення в межах кримінального провадження, яким має закінчитись кримінальне провадження.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачі після розгляду судом кримінальної справи та у разі, якщо будуть мати сумніви чи протиріччя, які можуть виникнути при виконанні вироку, зможуть звернутись до суду згідно зі статтями 537 і 539 КПК Україн, за якими суд під час виконання вироків має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. У разі необхідності їхнього вирішення клопотання, пов`язане із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок.

Доводи апелянта в скарзі про те, що майно, яке позивачі просили повернути ніколи не було речовим доказом у кримінальному провадженні, а також те, що в кримінальній справі 200/25455/15-к суд не вирішив питання про повернення майна, оскільки воно не є речовим доказом та рекомендував вирішувати питання в рамках цивільного судочинства, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обраний позивачами спосіб захисту не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому вказана позовна вимога не може бути самостійним предметом розгляду у суді.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнанні такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко