Постанова
Іменем України

30 вересня 2019 року
м. Київ

справа №539/193/17
провадження № 61-26762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лубенський комбінат будівельних матеріалів»,
третя особа Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2017 року у складі судді Іващенка Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року у складу колегії суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенський комбінат будівельних матеріалів» (далі ТОВ «Лубенський комбінат будівельних матеріалів»), третя особа Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 червня 1986 року по

08 вересня 1986 року він був призваний на військові збори та приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі Чорнобильська АЕС), є ліквідатором 1-ї категорії, інвалідом 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково, перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При нарахуванні заробітної плати не були ураховані підзаконні акти 1986 року, якими врегульовувалися питання оплати праці при виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посилаючись на те, що на його звернення до ТОВ «Лубенський комбінат будівельних матеріалів» про видачу довідки про нарахування йому заробітної плати за вказаний період роботи, відповідач надав довідку, що не відповідає вимогам чинного законодавства, просив визнати протиправними дії відповідача щодо надання довідки про нараховану йому заробітну плату від 05 січня

2017 року, за період з 01 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року; зобов`язати відповідача перерахувати заробітну плату за роботу по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 08 серпня 1986 року по 14 серпня 1986 року відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7, постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156, Закону СРСР «Про загальну військову повинність», постанови Держкомпраці СРСР від 07 травня 1986 року № 153/10-43; зобов`язати відповідача видати йому довідку про перераховану заробітну плату по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 08 серпня

1986 року по 14 серпня 1986 року в особливій зоні на Чорнобильській АЕС, у сумі 2396,84 крб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою підставою для перерахунку пенсії є підтвердження відомостей про нараховану заробітну плату належними первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місця його виконання, проте такі документи відсутні. Позивач не надав доказів на підтвердження правильності виконаного ним розрахунку перерахованої заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС за період з 08 серпня

1986 року по 14 серпня 1986 року, в розмірі у 2 396,84 крб. Клопотань про призначення судово-бухгалтерської експертизи сторони не заявляли.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки підставою для перерахунку пенсії є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться у довідці, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місце її виконання, проте такі документи відсутні. З огляду на наведене, суд першої інстанції обгрунтовано поставив під сумнів правильність виконаних позивачем розрахунків щодо розміру перерахованої заробітної плати. Апеляційний суд відхилив доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначивши, що залучення судом першої інстанції до участі у справі, як третьої особи - Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі, здійснено відповідно до вимог статті 36 ЦПК України 2004 року, і не вплинуло на підвідомчість спорута правильність його вирішення. Посилання позивача на не урахування судом першої інстанції рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 є безпідставними, оскільки зроблені Конституційним Судом України у зазначеному рішенні висновки, стосуються роз`яснень щодо строків звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а не предмета спору та заявлених позивачем вимог.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2017 року та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору необгрунтовано не урахували рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, у якому зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право на всі виплати, які закріплені трудовим договором і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, а тому він має право на отримання заробітної плати, розрахованої відповідно до постанов урядових комісій та уряду СРСР. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки первинним документам для нарахування йому заробітної плати, якими є довідки військових частин та архівні довідки галузевого архіву Міністерства оборони України, а у разі наявності сумніву щодо правильності виконаного перерахунку заробітної плати, суд повинен був призначити у справі судово-бухгалтерську експертизу.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 07 липня 2017 відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково, перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 02 грудня 2016 року по архівним документам в/ч НОМЕР_1

ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у період з 08 червня 1986 року по 03 вересня 1986 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від

23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).

Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 7 Порядку передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди; за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4,1 - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

За змістом частини четвертої статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач має право видати особі, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС довідку про заробітну плату виключно на підставі первинних документів про нараховану заробітну плату, період фактичної тривалості робочого дня та місця її виконання.

Після аварії на Чорнобильській АЕС, 26 квітня 1986 року, Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифу «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня

1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня

1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року

№ 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інших.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних союзів від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередження забруднення навколишнього середовища» (далі Постанова), надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року

№ 964.

Згідно підпункту 4 пункту 1 Постанови дозволялося керівникам підприємств, установ і організацій встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС премії до 60 процентів тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.

Підпунктом 3 пункту 1 Постанови передбачено, що у розпорядження Міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчості), які безпосередньо приймають участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідних зонах небезпеки, виділено по 1 000 000 рублів в місяць до повного завершення цих робіт. Розмір премії, що виплачується одному працівнику за рахунок зазначених коштів, не повинен перевищувати

400 рублів на місяць (понад установлені максимальні розміри премій).

Ураховуючи наведене та відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для перерахунку позивачу заробітної плати, зокрема відсутність первинних документів про нараховану позивачу заробітну плату, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Лубенський комбінат будівельних матеріалів» перерахувати позивачу заробітну плату за період його роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не урахували рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, є безпідставними. Апеляційний суд зазначеним доводам надав правильну оцінку, вказавши, що зроблені Конституційним Судом України у справі висновки, не стосуються предмета та підстав позову у зазначеній справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій у порушення норм процесуального права не призначили у справі судово-бухгалтерську експертизу є безпідставними, оскільки суд першої інстанції сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, роз`яснивши їм право на звернення до суду із зазначеним клопотанням. Обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня

2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак