Провадження №2/521/737/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Барвенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду, позивач посилався на ті обставини, що 13 березня 2008 року між ОСОБА_1В.С. з одної сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з іншої сторони, був укладений договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Туристська, 13 а.

Позивач пояснював, в 2008 році будинок підпадав під знос у звязку з будування нової дороги, з метою захисту цивільних прав своєї родини, між сторонами був укладений фіктивний правочин договір дарування. Так, позивач зазначає, що всі сторони угоди не мали наміру настання та створення правових наслідків. Відчужувана частина житлового будинку належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 17 жовтня 2002 року за р. № 2-2550, та зареєстрований у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 140 доп., на сторінці № 102, реєстр за № 10110.

У звязку з чим, позивач звернувся до суду та проситьвизнати недійсним договір дарування від 13 березня 2008 року.

Представник позивача у відкрите судове засідання зявився, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове зявилася, позовні вимоги визнала.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання зявився, позовні вимоги визнав.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, проте надіслала на адресу суду заяву, до змісту якої просила справу розглянути у її відсутність, позов задовольнити.

Законний представник третьої особи ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву, до змісту якої просила у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 13 березня 2008 року між ОСОБА_1В.С. з одної сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з іншої сторони, був укладений договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Туристська, 13 а, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1367 (надалі за текстом Договір дарування).

Відчужувана частина житлового будинку належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 17 жовтня 2002 року за р. № 2-2550, та зареєстрований у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 140 доп., на сторінці № 102, реєстр за № 10110.

Сторона позивача зазначає, що в 2008 році будинок підпадав під знос у звязку з будування нової дороги, з метою захисту цивільних прав своєї родини, між сторонами був укладений фіктивний правочин договір дарування. Так, позивач зазначає, що всі сторони угоди не мали наміру настання та створення правових наслідків.

28 листопада 2015 року ОСОБА_6 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть, серії І-ЖД № 434383.

Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як розяснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», 19. Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В силу ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Так, згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В силу ст. 719 ч.2 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, всупереч твердженням позивача суд встановив, що сторони вчинили дії, які з одного боку засвідчують їх бажання укласти відповідний Договір дарування, а з іншого були спрямовані на виконання укладеного договору. Відповідними діями сторони підтвердили факт укладення саме договору дарування та здійснили фактичні дії щодо його виконання та настання відповідних правових наслідків.

Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд не може погодитись із доведеністю тих обставин, на які посилається позивач. в обґрунтування заявлених вимог.

Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення базової вимоги сторони позивача про визнання недійсним оспорюваного договору дарування. При цьому, у звязку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30- денний строк з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.Д. Коблова