Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 372/2610/16-ц

провадження № 61-24432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у складі судді

Мори О. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого

2017 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину.

Позов мотивовано тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до неї про оспорювання батьківства відмовлено.

Від фактичних сімейних відносин у сторін народилась дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначала, що ОСОБА_5 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, відмовляється у добровільному порядку надавати кошти на утримання їхньої спільної дочки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки щомісячно у розмірі 1/4 частки доходу відповідача до досягнення дочкою повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки -

ОСОБА_8 за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні. Оскільки ОСОБА_5 не виконує свої обов'язки щодо утримання дочки, тому позовні вимоги про стягнення з останнього аліментів визнав обгрунтованими.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке в першу чергу спрямоване на захист інтересів дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованим й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що суд безпідставно відмовив йому у призначенні судово-генетичної експертизи. Зазначав, що між ним та ОСОБА_4 є спір щодо його кровного споріднення з дитиною позивачки, однак суд першої та апеляційної інстанцій не врахував таких суттєвих обставин справи і фактично указаного до уваги не взяв. Він не є біологічним батьком дитини, а лише записаний у свідоцтві про народження дитини її батьком, тому не повинен сплачувати аліменти на дитину, яка походить не від нього.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину та витребувано з Обухівського районного суду Київської області указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київської області 30 жовтня 2014 року серії НОМЕР_1, батьками дитини записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про народження зроблено відповідний актовий запис від 27 березня 2008 рокуза № 8 громадянка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_8 було відмовлено. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Відповідно до довідки, виданої Краснослобідською сільською радою Обухівського району Київської області від 30 червня 2016 року № 495, дитина ОСОБА_8 постійно проживає та перебуває на утриманні ОСОБА_4

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої - другої статті 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що неповнолітня дитина ОСОБА_8 проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні. Батько ОСОБА_5 згідно з вимогами закону зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте такого утримання не надає, тому суди обгрунтовано стягнули з останнього аліменти на утримання дитини, розмір яких визначили з урахуванням положень статей 182, 183 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). При цьому сиди врахували, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що він не є біологічним батьком дитини, а лише записаний у свідоцтві про народження дитини її батьком, а тому не повинен сплачувати аліменти, є безпідставними, оскільки всупереч положенням статті 60 ЦПК України 2004 року відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що він не є біологічним батьком дитини.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У рішенні Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 01 листопада 2016 року, зазначено, що ОСОБА_5 не доведено належними та допустимими доказами обставини, які б свідчили про те, що останній не є батьком дитини.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність прийнятих рішень та не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах судових рішень.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников