Ухвала

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 205/6572/15-ц

провадження № 61-16508 ск 19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 152 881, 08 грн,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року ТОВ «Авто Просто» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 152 881, 08 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви посилався на те, що 03 жовтня 2009 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено угоду №3056614, відповідно до якої ТОВ «Авто Просто» зобов`язано надати відповідачу ОСОБА_1 автомобіль, а вона в свою чергу зобов`язана сплатити на рахунок позивача 100% вартості такого автомобіля та наданих їй послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Згідно положень пункту 8.2.1.4 статті 8 угоди, ОСОБА_1 надала ТОВ «Авто Просто» гарантію забезпечення виконання нею зобов`язань за угодою №305614 - двох поручителів та 08 грудня 2011 року між ними, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися солідарно відповідати перед товариством за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі, що виникають з угоди.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов вищезазначеної угоди утворилась заборгованість в загальному розмірі 152 881, 08 грн.

31 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Авто Просто» та визнати недійсним Додаток № 1 до Угоди № 305614 від 03 жовтня 2009pоку, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто», в частині внесених ТОВ «Авто Просто» в односторонньому порядку змін до Додатку № 1 стосовно «Марки Автомобіля» - «Кіа» та «Моделі» - «Rio BASE», а також зобов`язати ТОВ «Авто Просто» здійснити перерахунок розміру сплачених на користь ТОВ «Авто Просто» 87 повних внесків відповідно до ціни автомобіля марки та моделі CHEVROLET AVEO II SE 1.5 4 dr М/Т НОМЕР_1 та направити зазначений розрахунок на її адресу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року відмовлено у прийнятті вищевказаної зустрічної позовної заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ТОВ «Авто Просто».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» суму грошових коштів у розмірі 81 307,25 грн., яка складається з: повних внесків у розмірі 52 550,39 грн. та розміру щомісячних внесків в оплату послуг у розмірі 28 756,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , починаючи з 2009 року належним чином виконувала умови Угоди, укладеної з ТОВ «Авто Просто». Починаючи з травня 2014 року відповідач припинила сплачувати передбачені Угодою платежі, а відтак заборгованість перед позивачем, з визначенням поточної ціни автомобіля, повинна бути розрахована з серпня 2014 року, а не з серпня 2015 року.

Районний суд ухвалюючи рішення, посилався на наданий відповідачем рахунок-повідомлення за серпень 2014 року, відповідно до якого поточна ціна автомобіля складає 191 100,00 грн, тому відповідачу необхідно сплатити ТОВ «Авто Просто» залишок несплачених внесків за Угодою №305614 від 03 жовтня 2009 року у розмірі 81 307, 25 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року скасовано.

В задоволені позовних вимог ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові апеляційний суд виходив з того, що відповідно до умов угоди №305614 від 03 жовтня 2009 року, передбачено, що розміри внесків ОСОБА_1 розраховуються кожного місяця і залежать від поточної ціни автомобіля.

Оскільки, з червня 2014 року ОСОБА_1 припинила сплачувати щомісячні внески, тому апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір заборгованості відповідача за угодою №305614 від 03 жовтня 2009 року має визначатися виходячи із поточної ціни автомобіля станом на серпень 2014 року - після несплати двох платежів за червень та липень 2014 року.

Апеляційний суд вважав, що розрахунок заборгованості, станом на серпень 2014 року суперечить умовам, укладеного між сторонами договору, оскільки за його змістом розмір внесків за договором, які згідно з графіком є щомісячними, визначаються як відсоток від поточної ціни автомобіля та розраховуються на основі поточної ціни автомобіля щомісячно, а не за поточною ціною автомобіля через два місяці після несплати чергового платежу (як наполягала відповідач) та не за поточною ціною автомобіля станом на місяць пред`явлення позову - серпень 2015 року (як наполягав позивач).

Тому, посилаючись на правовий висновок постанови Верховного Суду 03 липня 2019 року у справі №308/3201/16-ц, апеляційний суд вважав, що розрахунки надані позивачем та відповідачем не відповідають умовам угоди, укладеної сторонами.

02 вересня 2019 року ТОВ «Авто Просто» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року, в якій просило скасувати ці судові рішення та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення боргу у розмірі 152 881,08 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко