Провадження № 2/127/5039/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

при секретарі Середі Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2015 рік. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем.

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення донькою повноліття, а саме з 05.02.2016 року.

На сьогоднішній день сума аліментів не може забезпечити потреби дитини в повній мірі. Потреби дитини значно зросли та окрім базових потреб, мають місце додаткові постійні витрати на навчання, гуртки, оздоровлення, канцтовари, які відповідач відмовляється забезпечувати. До додаткових витрат належать: навчання доньки у Вінницькому кооперативному інституті за контрактом, вартість 35 900,00 грн.; щомісячні навчальні курси - 400,00 грн.; періодично купуються ортопедичні стільки вартістю 608,50 грн.; телефон 6 563,81 грн.; щомісячний проїздний квиток - 170,00 грн.; витрати на канцтовари 3 934,28 грн.; витрати на меблі для кімнати доньки - 9 926,00 грн.; витрати на брекет-системи 12 500,00 грн.; витрати на оздоровлення на період з 07.08.2018 року по 27.08.2018 року 9 660,00 грн. Тобто, додаткові витрати, понесені відповідачем, складають щомісячні 1 758,00 грн., інші, понесені позивачем 43 192,59 грн.

На підставі вищенаведеного, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить:

- змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відповідно до судового наказу від 21.07.2016 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області (справа № 127/2032/16-ц, з 1000,00 грн. на ј частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 880,00 грн. щомісячно;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 21 597,00 грн. разово.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини викладені в позовній заяві. Також додала, що відповідач працює на міжнародних перевезеннях, тому його матеріальний стан покращився. Разом з тим, фіскальні служби відмовляють у наданні інформації щодо отримання доходу відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та надали заперечення, відповідно до якого відсутні підстави для зміни розміру аліментів, оскільки матеріальний стан відповідача не змінився, він не працює та закрив власну підприємницьку діяльність. Щодо додаткових витрат на дитину, то обовязковою умовою для їх стягнення є можливість батька сплачувати такі додаткові витрати. У відповідача відсутня така можливість, тому він не взмозі нести додаткові витрати на утримання дитини. Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту необхідності в таких додаткових витратах на майбутнє. Надані квитанції не свідчать про те, що вони безпосередньо повязані з дитиною. Два роки тому відповідач купував телефон для доньки та в 2017 році дитина відпочивала на морі разом з ним. Відповідач постійно сплачував аліменти у визначеному розмірі. Позивачем не доведено розмір витрат щодо утримання дитини щомісячно, а тому визначена позивачем сума є необґрунтованою. З батьком не погоджувалися витрати, на які було надано квитанції. Також зазначено, що наразі матеріальний стан відповідача значно погіршився, оскільки він став учасником ДТП, в результаті чого його автомобіль був розбитий та предявлено до нього позов про стягнення шкоди на суму 500 000 грн. Відповідач є безробітнім, а щодо навчання дитини у коледжі, йому не було відомо, так як з ним не спілкуються. Позивачем не підтверджено необхідності придбання меблів. Відповідачу стало відомо, що дитина проживає з батьками позивача, а остання працює в Польщі. Тому просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2015 рік.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про її народження (а.с. 8).

Судом встановлено, що 21.07.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 127/2032/16-ц на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зі змісту виконавчого листа вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення донькою повноліття, а саме з 05.02.2016 року (а.с. 7).

З довідки №5584 від 29.10.2018 року, виданої МКП «УК «Замостя» вбачається, що позивач та її донька ОСОБА_5 проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно з довідкою приватного стоматологічного кабінету ФОП ОСОБА_6 від 03.05.2018 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, пройшла успішний курс лікування брекет-системою з лютого 2017 року по квітень 2018 року. Загальна сума лікування склала 12 500 грн. (а.с. 11). Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні письмові докази щодо необхідності встановлення брекет-системи дитині, зокрема відсутня рекомендація лікаря щодо необхідності її встановлення чи направлення.

Відповідно до замовлень покупця від 5-6 вересня 2018 року встановлено, що позивач придбала у ТОВ «БРВ Київ» наступні меблі: комод 1599,00 грн., письмовий стіл 2 969,00 грн., вітрина 3 159,00 грн., шафку 2 199,00 грн. Загальна сума 9 926,00 грн. (а.с. 9-10). Ознайомившись з документами на придбання даних меблів, суд зазначає, що ними не підтверджено для кого саме вони були придбані. Також позивачем не надано доказів щодо необхідності придбання даних меблів саме для доньки.

Матеріалами справи встановлено, що дочці сторін була придбана дитяча путівка № 002820 від ТОВ «Курортне обєднання «Сонячний берег», терміном на 21 день з 07.08. по 27.08.2018 року (а.с. 13). Факт придбання даної путінки підтверджується квитанцією від 31.07.2018 року на суму 9660,00 грн. (а.с. 14).

Зі змісту договору №57 про надання освітніх послуг від серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається у Вінницькому кооперативному інституті на денній формі навчання для здобуття освітнього ступеня молодший спеціаліст, за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування», терміном навчання три роки. Загальна вартість освітньої послуги становить 35 900,00 грн. (а.с. 15-16). Наразі навчання дитини оплачено в розмірі 4750,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1959 від 22.08.2018 року (а.с. 20).

Також з квитанцій до прибуткових касових ордерів, виданих Вінницьким кооперативним інститутом встановлено, що ОСОБА_5 в лютому, березні, квітні 2018 року оплачувала курси в розмірі 400,00 грн. щомісячно (а.с. 17, 18, 19). При цьому, зі змісту даних квитанцій не вбачається мети/предмету даних курсів, в результаті чого суд позбавлений можливості дослідити необхідність даного навчання для розвитку дитини. Зокрема, не можливо зясувати для розвитку яких саме здібностей дитини вона відвідувала дані курси.

В позовній заяві зазначається, що позивач несе витрати на придбання щомісячного проїзного квитка для дитини в розмірі 170,00 грн. та на підтвердження цього надає проїздний квиток лише на листопад місяць, без зазначення року (а.с. 21).

Щодо наданих чеків на придбання канцтоварів, то слід зазначити, що вони не підтверджують факт придбання їх саме для доньки сторін. В даних чеках відсутнє найменування покупця, тому суд не має можливості встановити факт їх придбання саме позивачем чи дочкою.

З дублікату чеку від 02.08.2018 року вбачається, що позивачем було оплачено за ортопедичне обладнання для ОСОБА_5 кошти в розмірі 608,50 грн. (а.с. 23). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні письмові докази стану здоровя дитини, зокрема обстеження доньки лікарем ортопедом, встановлення діагнозу та рекомендації щодо такого лікування. В звязку з цим, суд має сумніви щодо необхідності за станом здоровя використання ортопедичного обладнання дитиною.

Суд не приймає до уваги наданий чек №1789 від 01.10.2018 року про придбання смартфону на суму 6563,81 грн., оскільки з його змісту не вбачається прізвище покупця.

Відносно наданих чеків на придбання продуктових товарів, то з них також не вбачається прізвище покупця. Крім того, дані витрати за своєю природою входять до складу аліментних зобовязань.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 30.12.2016 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця. Тому, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що матеріальний стан відповідача покращився, у зв'язку із наданням останнім послуг з міжнародних перевезень.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Так, дійсно, на сьогодні сума стягуваних аліментів у розмірі 1000,00 грн. є недостатньою для належного матеріального утримання неповнолітньої дитини, оскільки з 2016 року значно збільшились ціни на усі товари та послуги, збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а тому розмір аліментів підлягає збільшенню, шляхом зміни способу стягнення аліментів.

Отже, розмір аліментів, який був стягнутий рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, не відповідає мінімальному розміру аліментів визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини; особу відповідача платника аліментів, який являється здоровою людиною працездатного віку, непрацюючий.

А тому, з урахуванням усіх вищевикладених обставин, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2016 року, стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», задовольнивши позов в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з особливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного письмового доказу щодо захворювань доньки сторін, наявність у неї певних здібностей, що потребують додаткових витрат.

Відносно переліку витрат, які зазначені в позовній заяві, як додаткові, то суд не вважає їх такими. Дані витрати включені до суми щомісячного розміру аліментів. Так, в розмір аліментів включаються витрати на харчування, лікування, одяг, гігієна, придбання речей необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (спортивні секції навчання, курси, тощо). Виходячи з вказаного, суд не приймає до уваги надані позивачем докази понесення нею додаткових витрат, такі як телефон, проїздний квиток, канцтовари, меблі, оскільки вони не належать до них.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Крім того, суд звертає увагу, що відшкодування витрат на навчання дитини не відноситься до додаткових витрат, оскільки не належать до особливих обставин, тому правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Освіта не належить до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей), а є одне з основних соціально-культурних прав людини, на здобуття освіти, що визначено ст. 53 Конституції України.

Підсумовуючи зазначене вище, суд вважає, що підстави для відшкодування відповідачем додаткових витрат немає, тому в цій частинеі позов не підлягає задоволенюю.

Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід державив розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ст.ст. 7, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат задовольнити частково.

Змінити розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2016 року у цивільній справі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого за адресою: м.Вінниця. 1-й пров. Новоселівський, 31, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 04.03.2019 року.

Суддя: