Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 643/1107/16-ц

провадження № 61-27677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Московського районного суду

м. Харкова від 11 квітня 2017 року у складі судді Крівцова Д. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що закритим акціонерним товариством «Альфа-банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банак»), правонаступником якого є

ПАТ «Альфа-банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір

№ 490075997, відповідно умов якого останній отримав кредит у розмірі

21 822,03 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 11,25 % та строком повернення 09 червня 2014 року.

ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 14 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 14 939,28 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 085,27 доларів США; заборгованість за відсотками - 2 854,01 доларів США.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 939,28 доларів США та судові витрати.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання окремого положення договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вказаний кредитний договір укладено на умовах розстрочки, цільове призначення - придбання автомобіля «Cherry Tiggo». Кредит надається шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок продавця. Вартість придбаного автомобіля, з урахуванням ПДВ, становить 103 000 грн.

Кредитний договір складається з двох розділів: перший - «Базові умови кредитування», та другий - «Загальні умови кредитування фізичних осіб», які згідно пункту 1 розділу 1 договору, нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ. Розділ 2 містить пункт 11 «Строк дії та інші умови договору», який не включено до «Базових умов кредитування», укладених саме з ним, та містить кінцевий пункт 11.3, яким визначено, що позовна давність становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності». Зазначений пункт договору викладено текстом з меншим розміром кеглю, що свідчить про навмисне ускладнення з боку кредитодавця прочитання позичальником цього тексту та суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Умова договору про збільшення загальної та спеціальної позовної давності до 50 років не відповідає звичаям ділового обороту, фактично була прихована та при підписанні пакету документів, пов'язаних з отриманням кредиту, він став стороною правочину, на якій фактично не давав своєї згоди за відсутності обізнаності про ці умови.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним правочин про збільшення загальної та спеціальної позовної давності, який міститься у пункті 11.3 статті 11 «Строк дії та інші умови договору» розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору

№ 490075997 від 09 червня 2008 року, як такий, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання окремого положення договору недійсним об'єднано в одне провадження з позовною заявою ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 2 238,11 доларів США. У іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та має прострочену заборгованість. У 2012 році було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-248/2009 року, виданого

12 листопада 2009 року Шахтарським міськрайонним судом Донецької області, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 171 922 грн 12 коп., у рахунок погашення заборгованості та звернуто стягнення на транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний автомобіль було реалізовано та за рахунок отриманих грошей частково, у розмірі 28 481 грн 82 коп., погашено заборгованість ОСОБА_2 перед банком.Враховуючи наведене, суд першої інстанції погодився з доводами представника ОСОБА_2 відносно того, що вказаним судовим наказом в тому числі достроково стягнуто заборгованість за кредитом в повному обсязі та нараховані на той час проценти.Враховуючи, що судовий наказ видано 12 листопада

2009 року, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, які були нараховані після винесення судового наказу, а саме за період з 13 листопада 2009 року по 14 грудня 2015 року. Виходячи з наданого банком розрахунку заборгованості, а також інших документів, розмір процентів, нарахованих за вказаний період складає 2 238,11 доларів США, які суд стягнув з ОСОБА_2 на користь банку.

Щодо зустрічних позовних вимог суд дійшов висновку, що розташування пункту 11.3. у розділі № 2 кредитного договору не суперечить чинному законодавству України та не може бути підставою для визнання вказаного пункту недійсним. Крім того, суд враховував, що всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, представником позивача за зустрічним позовом не надано суду будь-яких доказів у вигляді протоколу розбіжностей до кредитного договору, листування тощо, які б свідчили, що станом на час укладення кредитного договору, зокрема підписання розділу № 2,

ОСОБА_2 висловлював будь-яку незгоду із умовами пунктом 11.3. розділу № 2 та пропонував банку виключити із кредитного договору вказаний пункт або викласти його в іншій редакції. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову та визнання пункту 11.3. розділу № 2 кредитного договору недійсним.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_4, відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Оскільки зобов'язання за кредитним договором

ОСОБА_2 не виконано в повному обсязі, то судом обґрунтовано стягнуто з нього на користь банку 2 238,11 доларів США процентів, нарахованих з 13 листопада 2009 року по 14 грудня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього відсотків за споживчим кредитом від 09 червня 2008 року у розмірі 2 238,11 доларів США та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Отже, судові рішення в іншій частині не оскаржується, тому у силу положень статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та зупинено виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у червні 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу за позовом

ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до

ПАТ «Альфа-Банк» про визнання окремого положення договору недійсним призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач у листопаді 2009 року скористався своїм правом відповідно до умов договору та умов частини другої статті 1050 ЦК України про зміну строку виконання зобов'язання, отримавши судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом разом з нарахованими відсотками. Це вказує на зміну строку договору за рішенням суду відповідно до частини другої статті 651 ЦК України. Таким чином, з урахуванням зміни суттєвих умов вказаного договору споживчого кредиту в односторонньому порядку з боку позикодавця, а саме строку виконання, позикодавець не має права продовжувати нараховувати проценти на суму боргу у розмірі та в порядку, які визначені умовами кредитного договору, у разі реалізації ним права за рішенням суду про дострокове стягнення всієї суми кредиту разом з нарахованими відсотками за час, що передував зверненню до суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшло заперечення ПАТ «Альфа-Банк» на касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником -

ОСОБА_3 у якому банк просив відхилити вказану касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є

ПАТ «Альфа-банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

№ 490075997, відповідно умов якого останній отримав кредит у розмірі

21 822,03 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 11,25 % та строком повернення 09 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вкаханим кредитним договором між сторонами укладено договір застави, згідно якого в заставу передано транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску вартістю 103 000 грн.

29 жовтня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору, згідно умов якого додаток № 1 до кредитного договору викладено в новій редакції, внесені зміни до пункту 2.8 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та до пункту 9.1 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору.

Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області

від 12 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у загальному розмірі 171 922 грн 12 коп.; у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Автомобіль було реалізовано та стягувачу перераховано 28 481 грн 82 коп.

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

від 18 червня 2014 року виконавчий документ, виданий на виконання судового наказу № 2-н-248/2009 від 12 листопада 2009 року, повернуто стягувачу в зв'язку з тим, що коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2, подана представником -

ОСОБА_3, підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повному обсязі не відповідають.

Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав припинення зобов'язання є проведення його належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження

№ 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» використало право вимагати сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Суди попередніх інстанції, стягуючи заборгованість за відсотками, не звернули уваги на вказані норми права, а також на те, що у зв'язку зі зверненням ПАТ «Альфа-Банк» до суду з позовом та видачею судом судового наказу про стягнення тіла кредиту змінився строк виконання основного зобов'язання.

З огляду на викладене суди зазначені положення закону, правові висновки Великої Палати Верховного Суду не врахували, доводів сторін не перевірили, не встановили, які правовідносини виникли між сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню, та дійшли неправильного висновку про стягнення кредитної заборгованості, нарахованої банком після припинення строку дії кредитного договору.

При цьому встановлено, що банк вимог по частині другій статті 625 ЦК України не заявляв.

Згідно із частиною першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

За змістом пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова

від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н.Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович