Справа № 463/5183/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2169/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м.Львів

Справа № 463/5183/17

Провадження № 22ц/811/2169/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 8 травня2019 року (суддя Гирич С.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

встановив:

19 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 22 січня 2000 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб. Вказує, що 12 липня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу ними, за спільні кошти, придбано нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 51,5 кв.м, що розташована у АДРЕСА_1 . Вважає, що ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незважаючи на те, що на момент придбання квартири покупцем у договорі виступала ОСОБА_3 Просить визнати за ним право на Ѕ частку спірної квартири.

17 серпня 2018 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, у якому просить поділити майно подружжя: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , визнавши за нею право на ѕ частини квартири, за ОСОБА_4 на ј частини квартири. В обґрунтування позову посилається на те, що з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2000 року по 13 березня 2018 року. Вказує, що до реєстрації шлюбу у її власності перебувала Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , Ѕ частина цього житла належала її батьку ОСОБА_5 , який у 2009 році подарував їй належну йому частку. Вказана квартира була нею відчужена на підставі договору купівлі-продажу 12 липня 2012 року за 12 700 доларів США. Зазначає, що 12 липня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, нею була придбана інша квартира - у АДРЕСА_1 . Стверджує, що спірна квартира була придбана частково за кошти, які належали їй особисто та були отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_3 , яка була у її власності. Продаж спірної квартири вчинено за 43 000 доларів США. Вказує, що ОСОБА_4 не працював. Стверджує, що спірна квартира була придбана під час перебування з позивачем у шлюбі, однак її частка у спільній сумісній власності має становити 3/4 частини. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 8 травня 2019 року задоволено позов ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру загальною площею 51,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін.

Визнано за сторонами право власності на Ѕ частки спірного нерухомого майна, за кожним.

Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково та задовольнити її позов. В апеляційній скарзі посилається на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що сторони одружились 2 січня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №11.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно із ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 цього Кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2012 року, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.3 цього договору продаж вчинено за ціну еквівалентну 43 000 доларів США, що на день укладення становить 343 699 грн., за офіційним курсом НБУ з яких 319720 грн. за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору оплачено покупцем продавцю до підписання договору, а сума еквівалентна 3000 доларів США , що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом НБУ на день платежу буде оплачена після підписання цього договору не пізніше 12 серпня 2012 року.

Заявою від 26 липня 2012 року встановлено, що ОСОБА_6 одержала від ОСОБА_3 повний розрахунок за спірну квартиру.

Відповідно до витягу по державну реєстрацію прав ОКП ЛОР БТІ та ЕО Васюті Г.Р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Сторони не заперечують, що спірна квартира була придбана ними під час перебування у шлюбі, частково така придбана за їх спільні кошти та є спільною сумісною власністю.

ОСОБА_3 вказує, що її частка у спірному житлі становить ѕ частини, оскільки для придбання квартири нею було надано значну частину особистих коштів.

На підтвердження офіційного працевлаштування в Італійській Республіці в 2009-2018 роках ОСОБА_3 подано довідки про виплату їй заробітної плати, відповідно до яких за період з 5 березня по 31 грудня 2009 року їй виплачено - 10841,19 Євро, за січень - березень, червень, вересень, листопад, грудень в розмірі 1 000 Євро щомісячно, всього в розмірі 7000 Євро, з 1 січня 2011 по 14 липня 2011 року в розмірі 7 942,51 Євро, з 17січня по 6 березня 2012 року в розмірі 1 342,22 Євро.

Відповідно до виписки з пенсійного звіту Національного інституту соціального забезпечення Італії від 18 квітня 2018 року ОСОБА_3 сплачено пенсійні внески з одержаних доходів: за 2010 рік - 5 440,50 Євро, за 2011 рік - 2 241,99 Євро, за 2012 рік - 960,26 Євро, за 2014 рік - 5 692,50 Євро, за 2015 рік -2 661,75 Євро, за 2016 рік - 4 106,96 Євро, за 2017 рік - 7 604,92 Євро, за 2018 рік - 307,80 Євро.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 22 листопада 1996 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є власниками квартири АДРЕСА_3 .

20 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір про визначення ідеальних часток між співвласниками квартири відповідно до якого сторони домовилися про поділ вказаної квартири, що є спільною сумісною власністю і вважають, що їхні частки у праві спільної власності на цю квартиру є рівними, по Ѕ частці.

У зв`язку з поділом вказаної квартири, який відбувається за спільним бажанням співвласниками спільної сумісної власності, право спільної сумісної власності на цю квартиру припиняється, сторони договору набувають права спільної часткової власності на вказану квартиру.

21 серпня 2009 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 . на підставі договору дарування.

12 липня 2012 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_10 вказану квартиру. Продаж квартири згідно п.3 договору вчинено за 101 500 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 2 квітня 1997 року квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 .

Згідно розписки від 2 жовтня 2001 року ОСОБА_4 при продажі вказаної квартири отримав від ОСОБА_11 кошти в сумі 4 000 доларів США.

ОСОБА_4 у 2011 року за роботу у Республіці Італія виплачено заробітну плату в розмірі 1735,65 Євро, внески в Національний інститут соціального забезпечення за рахунок працівника 69,40 євро, виплачено нетто 1666,15 Євро.

Також ОСОБА_4 надано розписки від 12 липня 2012 року, згідно яких він позичив у ОСОБА_12 для купівлі квартири АДРЕСА_6 та 14 856 Євро.

Відповідно до договору строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» від 8 липня 2008 року, сума первинного розміру вкладу ОСОБА_12 у ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» складає 11 000 Євро.

ОСОБА_12 згідно з заявою на видачу готівки № 9271 від 12 липня 2012 року знято кошти в сумі 14 856,37 Євро, що еквівалентно 145 583,78 грн.

Відповідно до ч.І, ч.5 ст.83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реєстрація права на майно за одним із подружжя не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана сторонами за час їх перебування у шлюбі. Квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірна квартира придбана сторонами як майно подружжя для проживання разом із дитиною; при укладенні договору купівлі-продажу жодної домовленості про нерівність часток подружжя у праві власності на квартиру не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 8 травня 2019 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 8 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді