Справа №639/7109/19
Провадження №2-з/639/62/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

08 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглядаючи у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2019 року ОСОБА_1 до подачі позовної заяви звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою за вх. №27603 про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 11 447 815 грн., шляхом накладення заборони відчуження на належне ОСОБА_2 нерухоме майно в межах суми позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що в провадженні Дзержинського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні закінченого замаху на злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим потерпілий має намір звернутись із цивільним позовом про відшкодування шкоди, яка згідно висновку експерта (спеціаліста) з питань судової експертизи № 24 від 15.04.2019 року, становить 11 447 815 грн. Як вказує заявник, з огляду на сталу протиправну поведінку відповідача ОСОБА_2 , яка полягала в намаганні заволодіти майном потерпілого ОСОБА_1 , існує обґрунтоване побоювання, що він намагатиметься перереєструвати власне майно на третіх осіб для того, щоб не відшкодовувати завдану ОСОБА_1 шкоду. З відкритих джерел відомо, що у пана ОСОБА_2 у власності наявне нерухоме майно, заборона відчуження якого може забезпечити виконання судового рішення про стягнення моральної шкоди. Крім того, з веб-порталу судової влади заявнику стало відомо про наявність судового спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо поділу спільного майна подружжя, який виник одразу після передачі обвинувального акту до суду. На думку заявника, звернення пані ОСОБА_5 з позовом про поділ майна є намаганням вивести майно з власності чоловіка з метою уникнення накладення на нього стягнення. Зрозумілим є побоювання заявника, що відразу після отримання позовної заяви боржник спробує переоформити майно на третіх осіб з метою унеможливлення звернення стягнення. Відтак ефективним способом забезпечення прав заявника на ефективний спосіб судового захисту є накладення заборони відчуження на майно відповідача.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову вважає її такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Згідно з п. п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, аналогічну правову позицію висловлює Верховний Суд у постанові №183/5864/17-ц від 17 жовтня 2018 року. Лише одне посилання на наявність справи про розподіл майна подружжя не є підтвердженням наміру ОСОБА_3 реалізувати належне йому майно. При цьому суд звертає увагу, що заявником не визначений перелік нерухомого майна, на яке він просить накласти заборону відчуження. Крім того заявник за наявності не розглянутого по суті кримінального провадження і звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не повідомляє суд, що він не скористався своїм правом на подачу цивільного позову в рамках кримінального провадження та не заявляв клопотань про арешт майна обвинуваченого під час кримінального провадження.

На підставі наведеного та враховуючи те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, окрім того заявником не наведено належних достатніх, достовірних, допустимих доказів на те, що існують обставини, які свідчать про реальну неможливість виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду в майбутньому, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149-153, 189, 197, 198, 200, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Баркова