Ухвала

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 199/8621/14-ц

провадження № 61-23834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Дніпропетровська міська рада,

третя особа - управління Держземагентства у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Каратаєвої Л. О., Пономарь З. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2013 року Дніпропетровською міською радою винесено рішення № 120/45, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

28 квітня 2013 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, будівельний номер 20, площею 0,1 га, яка розташована в АДРЕСА_2 . Згідно зі свідоцтвом про право власності власником земельної ділянки є ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що Дніпропетровська міська рада не мала права ухвалювати рішення від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , оскільки рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 20 грудня 1996 року № 624/2 «Про відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 а ОСОБА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку» було чинним, земельна ділянка була виділена для приватизації іншій особі.

Дніпропетровська міська рада також не мала права рішенням від 25 грудня 2013 року № 120/45 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» передавати земельну ділянку у власність, оскільки земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 є однією земельною ділянкою з різними адресами.

Позивач просив суд визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради № 38/17 від 25 липня 2007 року про погодження ОСОБА_3 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ; визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради № 120/45 від 25 грудня 2013 року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; визнати недійсними свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 28 квітня 2014 року, видане ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:679:0072; зобов`язати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки, площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:679:0072.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 , є однією й тією ж та на час оформлення документів ОСОБА_2 перебувала у його користуванні, оскільки відповідні рішення про передачу йому земельної ділянки як по АДРЕСА_1 так і по АДРЕСА_3 , відсутні. Сплата земельного податку не є доказом передачі земельної ділянки у користування. В ході розгляду даної справи суд не знайшов порушень вимог діючого законодавства при прийнятті Дніпропетровською міською радою рішення № 120/45 від 25 грудня 2013 року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд», та при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності від 28 квітня 2013 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером : 01 :679:0072, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги стосовно відновлення стану межі земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:679: 0072 не можуть бути задоволені через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки дана земельна ділянка не перебуває ні в користуванні, ні у власності ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 липня 2007 року № 38/17 про погодження ОСОБА_2 місця розташування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним рішення Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 120/45 про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 28 квітня 2014 року САЕ № 843180, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:679:0072.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 779,52 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що спочатку потрібно було вилучити у встановленому законом порядку земельну ділянку у її землекористувача, а потім вирішувати питання про надання її іншим особам. Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив висновок без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що призвело до того, що висновки суду суперечать тим доказам, що містяться в матеріалах справи та допустив розгляд в одному провадженні вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (стаття 16 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не дослідив чи виконав позивач вимоги законодавства, які були необхідні для виникнення у нього права користування на землю, чи отримав відповідний документ.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 199/8621/14-ц, витребувано її з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

07 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилами частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Таким чином, оскільки у цій справі оскаржується рішення суду апеляційної інстанції про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності з підстав порушення правил предметної юрисдикції, а доводи заявника відповідно до статті 403 ЦПК України є безумовною підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності, припинення права власності, закасаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко В. В. Сердюк
І. М. Фаловська