Справа № 303/2214/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року, ухваленого суддею Кость В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,-

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням було залишено без розгляду.

Позов мотивує тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , однак на протязі більше 3-х років він не може вільно користуватися належною йому часткою квартири, так як відповідач чинить перешкоди в цьому.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 317, 355, 358, 369, 391 Цивільного кодексу України та ст. 9 Житлового кодексу України.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено повністю. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом його вселення у вказану квартиру. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 травня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу. В якій просить зазначене заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до оскаржуваного свідоцтва майно, на яке визнається право власності за ОСОБА_3 складається з ј частини квартири загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею - 37,10 кв.м., однак на сьогоднішній день такого об`єкту нерухомості не існує, оскільки площа квартири складає 121,50 кв.м., житлова - 78,90 кв.м. Сторони не перебувають у родинних відносинах мають неприязні відносини, а тому вирішення питання про вселення в квартиру є суттєвим порушенням житлових прав відповідача та членів її сім`ї, серед яких є неповнолітні діти. Крім того, між сторонами існує не вирішений спір про скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Однак, з таким висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Обгрунтовуючи даний позов, позивач просив захистити його права, як власника ј частки квартири АДРЕСА_1 , шляхом вселення у зазначену квартиру.

Матеріалами справи встановлено, що 30 вересня 2013 року на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та постанови від 04 липня 2013 року начальника міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. позивачу ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на ј частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 25 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано постанову, затверджену начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ від 04 липня 2013 року про передачу ј частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу та свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на ј частину квартири АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. 30 вересня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 2281.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано незаконним та скасовано акт про передачу ј частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу від 04 липня 2013 року. Визнано незаконним та скасовано постанову, затверджену начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ від 04 липня 2013 року про передачу ј частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на ј частину квартири АДРЕСА_3 , видане приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. 30 вересня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 2281.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року в частині визнання незаконними та скасування акту від 04 липня 2013 року про передачу ј частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, та постанови від 04 липня 2013 року, затвердженої начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ, про передачу ј частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу - скасовано і провадження у справі у цій частині закрито. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва від 30 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2281, про право власності ОСОБА_3 на ј частину квартири АДРЕСА_3 - скасовано і у позові в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року ухвалу та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 24 липня 2018 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року - залишено без змін.

Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі рішення суду від 31.07.2015 року, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на ј квартири АДРЕСА_1 05.09.2015 року скасовано.

Таким чином, вищенаведеними матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_3 не є власником ј квартири АДРЕСА_1 05.09.2015 року і не є співвласником даної квартири, а тому безпідставними його посилання, що відповідач робить йому, як співвласнику квартири у перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним майном

Позивачем не доведено, що відповідачем порушуються його законні права та інтереси, які б підлягали захисту.

З врахуванням наведеного пред`явлений ОСОБА_3 позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по даній справі нового рішення про відмову у позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги, відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі - 606,10 грн., дана сума підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 606,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: