Провадження № 2/369/112/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

прокурор Буцмак А.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що Боярська лісова дослідна станція ще з радянських часів була користувачем лісових угідь, у тому числі і в межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району (Хотівське лісництво), що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

З урахуванням Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 132 від 14 квітня 2003 року Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету надано в постійне користування 373,2 га земель для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області та видано Державний акт на право постійного користування серії III-КВ № 022928, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 552.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 945 від 30 жовтня 2008 року Національний аграрний університет перейменовано в Національний університет біоресурсів і природокористування України.

З метою присвоєння кадастрового номера вищевказаній земельній ділянці на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 169 від 06 березня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та п. 2 даного розпорядження передано в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому на підставі листа Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2608 від 07 жовтня 2009 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року внесено зміни в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року та викладено п. 2 даного розпорядження в новій редакції: «передати в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га, для ведення лісового господарства 361,2836 га, з них: 4,6003 сіножатей (сільськогосподарські землі), 351,1644 га лісів та лісовкритих площ, 3,1356 га забудованих земель, 2,3833 га землі під внутрішніми водами, 11,9330 га землі для ведення підсобного сільського господарства, в тому числі: ріллі-9,4080 га, під господарськими будівлями-1,1896 га, не рекультивовані землі-1,3354 га в межах Чабанівської селищної ради.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція) видано: Державний акт серії НОМЕР_2 на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 площею 11,330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00051; державний акт серії НОМЕР_3 на право постійного користування земельною ділянкою площею 229,0789 га з кадастровим номером :4 для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00049.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 № 3431 вилучено з постійного користуванняНаціонального університету біоресурсів і природокористування України земельні ділянки загальною площею 1,3871 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради та за рахунок вищевказаних земель передано у власність громадянам земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 25.12.2012 відчужили ОСОБА_20 , а ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 та 28.12.2012 відчужили ОСОБА_19 .

У свою чергу, ОСОБА_20 відчужила ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017, а земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017 відчужила ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_19 відчужив ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013, земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 відчужив ОСОБА_9 , а земельні ділянки площами по 0,11 га з кадастровими номерами :02:002:5028, :02:002:5029, :02:002:5030 та :02:002:5041 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.04.2013 відчужив ОСОБА_5 .

Разом з тим, на думку позивача, прийняття розпорядження Києво-Святошинською районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року, подальше припинення права постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельною ділянкою площею 11,9330 га та подальша передача частини цієї ділянки у власність громадянам суперечить вимогами чинного законодавства.

Так вищезазначене розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки проект землеустрою щодо відведення у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція») земельної ділянки площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області не розроблявся.

Крім того, на думку позивача, Києво-Святошинською районною державною адміністрацією порушено порядок зміни цільового призначення наданої у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Отже, рішення про вилучення спірної земельної ділянки має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку вилучення оспорюваної земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 11,9330 га уповноваженим державним органом не проводилось.

Тобто, прийняття розпорядження Києво-Святошинською районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року є фактично вилученням неуповноваженим органом виконавчої влади лісової ділянки площею 11.9330 га із загального масиву земель лісогосподарського призначення площею 373, 2166 га та є незаконною зміною її цільового призначення із категорії земель лісогосподарського призначення в категорію сільськогосподарських земель, у тому числі за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, що підтверджується листом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 12.09.2017 № 04-36/1814.

Прийняття Києво-Святошинською районною державною адміністрацією незаконних, на думку позивача, розпоряджень № 273 від 21 січня 2010 року та № 3431 від 12 грудня 2012 року свідчить про те, що спірні землі вибули з власності держави поза волею їх належного розпорядника, яка в силу вимог ст. 122 Земельного кодексу України є Київська обласна державна адміністрація.

Враховуючи викладене, Перший заступник прокурора Київської області з посиланням на вимоги ст. 131-1 Конституції України. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 16, 20, 21, 321, 328, 387, 388, 393 ЦК України, ст. ст. 3, 13, 17, 20. 79, 84, 116, 118, 122, 141 Земельного кодексу України, ст. 42 Лісового кодексу України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 1, 2, 20 Закону України «Про землеустрій», просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом та поновити його, захистивши право, визнати недійсними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року та № 3431 від 12 грудня 2012 року, витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_20 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036, ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034, ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037, ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038, ОСОБА_5 земельні ділянки площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 та площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041, які знаходяться в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір.

11.10.2017 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі.

У січні 2018 року представником ОСОБА_3 було подано заяву про застосування по справі позовної давності, відповідно до якої зазначив, що діючи у межах законодавчих повноважень, передбачених Законом України «Про прокуратуру», Перший заступник прокурора Київської області мав можливість виявити можливе порушення закону при передачі земельної ділянки, запобігти цьому, або оскаржити процедуру передачі та прийняті при цьому розпорядження упродовж розумного терміну, в межах строку позовної давності.

Київська обласна державна адміністрація могла довідатись про порушення свого права (в разі, коли порушення дійсно мало місце) та про прийняття оспорюваних розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації в межах трирічного строку позовної давності.

Проте, з 2009 року та до моменту розгляду даної справи, тобто протягом 8 років, будь-яких дій ані з боку органів прокуратури, ані зі сторони Київської обласної адміністрації з приводу оскарження оспорюваних у межах розгляду даної справи розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації не здійснювалось.

Представник відповідача просив застосувати у даній справі наслідки порушення строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

29.03.2018, 21.05.2018 прокурором прокуратури Київської області були подані пояснення щодо заяви про застосування строків позовної давності за вх. № 10459, вх. № 17365, зазначивши при цьому, що представником відповідач не долучено жодного доказу обізнаності органів прокуратури до 2017 року про наявність спірних розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21.01.2010 № 273 і від 12.12.2012 за № 3431. Також, представником відповідача не надано суду підтвердження перевірки Київською обласною державною адміністрацією спірних розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації, а тому відсутні підстави стверджувати, що облдержадміністрація мала можливість і вивчала їх законність немає підстав. Про порушення інтересів держави Київській обласній державні адміністрації стало відомо після пред`явлення прокурором даної позовної заяви у 2017 році, у зв`язку з чим трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними вищезазначених розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння пропущено з поважних причин.

29.03.2019 представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 10558, зазначивши, що спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:5037 оплатно набуто відповідачем ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013, остання є добросовісним набувачем зазначеного майна. Крім того, зазначено про пропуск строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області.

19.04.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив за вх, № 13418, зазначивши, що спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для пред`явлення вимог про витребування їх з чужого незаконного володіння у добросовісного набувача.

Крім того, незаконне набуття лісових земель із державної власності у приватну для інших цілей, ніж визначених законом, становить суспільний інтерес. Заперечував проти застосування наслідків пропуску строку позовної давності, просив задовольнити заявлений позов.

03.07.2018 представник ОСОБА_20 подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності за вх. № 23284.

13.07.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив за вх. № 24788, аргументуючи його аналогічно до заявлених позовних вимог.

На підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2018 за № 892, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 369/11060/17.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2018 вищезазначену справу було прийнято до свого провадження.

06.02.2019 позивачем була подана заява про заміну неналежного відповідача за вх. № 4519, зазначивши, що прокуратурою області шляхом моніторингу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що під час розгляду судом даної справи земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 було відчужено ОСОБА_20 на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2019 № 55, у зв`язку з чим, просив суд замінити відповідача ОСОБА_20 на ОСОБА_8 і витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_8 земельні ділянки площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 та площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.02.2019 було замінено відповідача ОСОБА_20 на відповідача ОСОБА_8 .

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні,розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 132 від 14 квітня 2003 року Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету надано в постійне користування 373,2 га земель для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області та видано Державний акт на право постійного користування серії III-КВ № 022928, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 552.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 945 від 30 жовтня 2008 року Національний аграрний університет перейменовано в Національний університет біоресурсів і природокористування України.

З метою присвоєння кадастрового номера вищевказаній земельній ділянці на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 169 від 06 березня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та п. 2 даного розпорядження передано в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому на підставі листа Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2608 від 07 жовтня 2009 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року внесено зміни в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року та викладено п. 2 даного розпорядження в новій редакції: «передати в постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельну ділянку загальною площею 373,2166 га, для ведення лісового господарства 361,2836 га, з них: 4,6003 сіножатей (сільськогосподарські землі), 351,1644 га лісів та лісовкритих площ, 3,1356 га забудованих земель, 2,3833 га землі під внутрішніми водами, 11,9330 га землі для ведення підсобного сільського господарства, в тому числі: ріллі-9,4080 га, під господарськими будівлями-1,1896 га, не рекультивовані землі-1,3354 га в межах Чабанівської селищної ради.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року Національному університету біоресурсів і природокористування України (відокремлений підрозділ «Боярська лісова науково-дослідна станція) видано: Державний акт серії НОМЕР_2 на право постійного користування земельною ділянкою площею 11,9330 га з кадастровим номером :02:002:5003 площею 11,330 га з кадастровим номером :02:002:5003 для ведення підсобного сільського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00051; державний акт серії НОМЕР_3 на право постійного користування земельною ділянкою площею 229,0789 га з кадастровим номером :4 для ведення лісового господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, який зареєстровано 13 вересня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00049.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 № 3431 вилучено з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельні ділянки загальною площею 1,3871 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради та за рахунок вищевказаних земель передано у власність громадянам земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області; ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 25.12.2012 відчужили ОСОБА_20 , а ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.2012 та 28.12.2012 відчужили ОСОБА_19 .

У свою чергу, ОСОБА_20 відчужила ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017, а земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2017 відчужила ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_19 відчужив ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013, земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2013 відчужив ОСОБА_9 , а земельні ділянки площами по 0,11 га з кадастровими номерами :02:002:5028, :02:002:5029, :02:002:5030 та :02:002:5041 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.04.2013 відчужив ОСОБА_5 .

В подальшому, земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035 було відчужено ОСОБА_20 на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2019 № 55

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, .

Відповідно до вимог ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно вимог ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно з приписами ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування, відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Розмежування повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачено ст. 122 ЗК України.

Отже, рішення про вилучення спірної земельної ділянки має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог ст. ст. 6,19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 122 та ч. 5 ст. 149 ЗК України, ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення і надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення державної форми власності.

Прийняття розпорядження Києво-Святошинською районної державної адміністрації № 273 від 21 січня 2010 року про внесення змін в розпорядження № 169 від 06 березня 2009 року є фактично вилученням неуповноваженим органом виконавчої влади лісової ділянки площею 11.9330 га із загального масиву земель лісогосподарського призначення площею 373, 2166 га та є незаконною зміною її цільового призначення із категорії земель лісогосподарського призначення в категорію сільськогосподарських земель, у тому числі за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, що підтверджується листом Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 12.09.2017 № 04-36/1814.

За вказаних обставин, не відповідає вимогам законодавства і розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12.12.2012 № 3431 про вилучення з постійного користування Національного університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки площею 1,3871 га і подальше надання за її рахунок лісових земельних ділянок у власність третім особам у праві, а в подальшому - і відповідачам.

Разом з цим, суд приходить до висновку про необхідність застосування строків позовної давності до вимог позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

У разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене, чи прокурор, уповноважений звернутися до суду в інтересах держави за захистом такого права, якщо прокурор довідався чи міг довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, раніше, ніж особа, право якої порушене. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 та від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц.

У зв`язку з наведеним вище, до позовних вимог позивача, як особи право якої порушене, позовна давність починається обчислюватися з моменту, коли він довідався або міг довідатися про порушення своїх прав, тільки якщо органи прокуратури не довідалися про це раніше.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

На думку суду, моментом, коли Київська обласна державна адміністрація, могла довідатися про порушення своїх прав, є дата прийняття оскаржуваних розпоряджень - 21.01.2010 та 12.12.2012, так як остання є уповноваженим органом держави на розпорядження вищезазначеними земельними ділянками, що перебувають у державній власності та зобов`язана знати про стан своїх майнових прав.

Таким чином, доводи заступника прокурора, що про порушення вимог земельного законодавства, наведених у позовній заяві, органам прокуратури стало відомо тільки у 2017 роціза результатами системного аналізу інформацій виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та інших органів державної влади, установ та організацій, а тому перебіг позовної давності за позовною заявою повинен починатися саме з 2017 року, є хибними, оскільки обласна державна адміністрація могла дізнатися про порушення своїх прав раніше за органи прокуратури - з дати прийняття оскаржуваних розпоряджень.

Аналогічні висновки були неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 6 червня 2018 року в справі № 372/1387/13-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач (відповідний орган), а не прокурор. Такі ж висновки зроблено в постанові Верховного суду від 27 лютого 2019 року в справі № 910/23062/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 648/2419/13-ц.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час виникнення відповідних правовідносин) предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів була відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Також вказівки щодо проведення прокурорського нагляду органами прокуратури були передбачені відомчими актами Генерального прокурора України, зокрема наказами від 19.09.2005 № 3гн, від 18.10.2010 № 3гн та від 07.11.2012 № 3гн, де містяться такі вказівки до прокурорів: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Отже, органи прокуратури також могли та мали об`єктивну можливість довідатися про порушення прав Київської обласної державної адміністрації з моменту прийняття оспорюваних розпоряджень, оскільки на той час у них був прямий обов`язок та можливість здійснювати прокурорський нагляд за додержанням законодавства при прийнятті актів органами влади.

Посилання Першого заступника прокурора Київської області на правові висновки, відповідно до яких положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються, у цій справі не беруться до уваги, оскільки у більш пізній практиці Верховного Суду, зокрема в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року в справі № 910/4715/16, зроблений остаточний висновок щодо необхідності застосування позовної давності до вимог за ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Зважаючи на викладене, суд вважає обґрунтованими заяви представників відповідачів про необхідність застосування строків позовної давності щодо позовних вимог позивача та вбачає наявність підстав для застосування наслідків спливу трирічної позовної давності при зверненні до суду з позовом прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації у відповідності до положень ст. ст. 261, 267 ЦК України, та відмову у позові за наслідками спливу позовної давності за заявленим и вимогами.

При цьому суд зазначає, що позовні вимоги витребування з володіння відповідачів спірних земельних ділянок є похідними вимогами від вимоги про визнання недійсними розпоряджень. Отже, у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо основної вимоги, вищезазначені похідні вимоги також не можуть бути задоволені, оскільки їх задоволення після спливу строків позовної давності є невиправданим та неспівмірним втручанням в право власності відповідачів на мирне володіння належним їм майном.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст. ст. 55, 84, 116, 149 Земельного кодексу України, та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 158, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.