Провадження № 2/702/95/19
Справа № 702/24/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття провадження у справі

27 лютого 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретаря судових засідань : ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника прокуратури Черкаської області: ОСОБА_3

представники відповідача ГУНП в Черкаській області: не з"явилися

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про визнання правочину нікчемним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання правочину нікчемним.

Суть даного звернення полягає в наступному, слідчим СВ Монастирищенського РВУМВС України у Черкаській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № НОМЕР_1 від 12.05.2009 винесена постанова про накладення арешту на майно підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою вул. Набережна, 23 в с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області, яке нібито належало йому на підставі довідки з вих. № 129 від 29.04.2009, виданої колишнім сільським головою Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_6 13.05.2009 слідчий Підчасюк В.Ю. не отримавши вмотивованого рішення суду на проведення обшуку домоволодіння по вул. Набережна, 23, здійснив проникнення разом із сільським головою і двома понятими, та разом провели огляд приміщень домоволодіння на вміст в них рухомого майна, та технічного стану будівель. За результатами огляду приміщень домоволодіння по вул. Набережна, 23 в с. Лукашівка, слідчим Підчасюком В.Ю., в присутності понятих та сільського голови складений протокол накладення арешту на майно на недобудований будинок і приміщення гаража. На рухоме майно протокол ним не складався. В присутності понятих вищевказане нерухоме майно слідчим було передане на відповідальне зберігання сільському голові ОСОБА_6, про що свідчать його підписи у вищезазначеному протоколі від 13.05.2009. В протоколі накладення арешту на майно від 13.05.2009 є запис вказане майно на збереження прийняв, про кримінальну відповідальність за ст. 197 КК України попереджений. Є також підпис особи, який не ідентифікований (підпис не розшифрований). Проте, в порушення КПК України від 28.12.1960 та інших підзаконних актів, слідчий Підчасюк В.Ю. не склав додатково, як вбачається, актів передачі прийняття рухомого та нерухомого майна на відповідальне зберігання посадовою особою Лукашівської сільської ради. Будь який експерт слідчим не був запрошений. Зокрема при описуванні нерухомого майна, ним не було зазначено усіх особливостей майна, що підлягає арешту і не було вказано (посилання) на його ідентифікуючі ознаки, його стану, оцінки, тощо. В протоколі слідчим також не було конкретно зазначено (вказано) особу, яку призначено відповідальною зберігачем ввіреного майна, не зазначено персональних даних про особу, якій передане майно на зберігання. Протокол також не містить повної адреси роботи чи місця проживання зберігача ввіреного майна. Протокол у якості додатка, у зв»язку із незапрошенням експерта, не містить фотознімків об»єктів та рухомого майна, що малися передаватись посадовій особі на відповідальне зберігання, по яких можна було б встановити (оцінити) технічний стан рухомого і нерухомого майна на дату 13.05.2009, так і на дату його зворотньої передачі абощо. Всіх вищевказаних порушень не помітив прокурор Монастирищенського району Горбунов В.В., який здійснював нагляд за дотриманням слідчим Підчасюком В.Ю. законності при розслідуванні кримінальної справи № НОМЕР_1, затверджував обвинувальний висновок і надіслав справу до суду. На основі викладених ним суттєвих порушень КПК України (1960), допущених слідчим Підчасюком В.Ю. при складенні протоколу про накладення арешту на майно від 13.05.2009, бездіяльності прокурора району ОСОБА_7 дійшов висновку про те, що у колишнього сільського голови Лукашівської сільської ради ОСОБА_6 повноваження якого на цій посаді припинилися у 2010 році, у його правонаступника на цій посаді ОСОБА_8, якій ним не було передане майно на відповідальне зберігання ОСОБА_6, через відсутність відповідного законодавства, а також у самої Лукашівської сільської ради, відсутні обов»язки, щодо зберігання (утримання) ввіреного 13.05.2009 нерухомого майна у вигляді недобудованого будинку та приміщення гаража, розташованого по Набережна, 23 в с. Лукашівка. В результаті непрофесійних і некомпетентних дій (бездіяльності) правоохоронних органів району в особі слідчого СВ Монастирищенського РВУМВС у Черкаській області ОСОБА_5 і прокурора Монастирищенського району Горбунова В.В., йому була завдана значна матеріальна шкода, пов»язана із незбереженням ввіреного невідомо кому майна, розташованого по вул. Набережна, 23 в с. Лукашівка що мало місце 13.05.2009. Просить визнати правочин у формі протоколу накледення арешту на майно від 13.05.2009, нікчемним, визнати протокол накледення арешту на майно від 13.05.2009 таким, що не створює юридичних наслідків за незбереження ввіреного нерухомого майна для колишнього сільського голови Лукашівської сільської ради ОСОБА_6, для його правонаступника на цій посаді з кінця 2010 року ОСОБА_8 і Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області вчинений слідчим СВ Монастирищенського РВУМВС у Черкаській області ОСОБА_5 при непрофесійних діях/бездіяльності прокурора Монастирищенського району Горбунова В.В., що стане підставою та приводом для закриття кримінального провадження за № 0000006 від 21.08.2015 порушеного щодо посадових осіб Луашівської сільської ради за незбереження ввіреного майна, передбаченого ст. 197 КК України.

14.01.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

06.02.2019 відповідачем ГУНП в Черкаській області на адресу суду надіслано відзив на позов ОСОБА_2 Відповідно до відзиву відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. За своєю суттю арешт майна- це накладання заборони на право власника розпоряджатися ним. Арешт має на меті забезпечити реальне виконання вироку суду (наприклад, у справах про конфіскацію майна) або цивільного позову, що був заявлений в кримінальному процесі. Арешт може накладатися як слідчим під час досудового слідства, так і судом під час суду за заявою сторони. З протоколу накладення арешту на майно від 13.05.2009 слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області вбачається, що арешт накладений на недобудований будинок та приміщення гаража, як на майно обвинуваченого (підозрюваного) ОСОБА_2, тобто вказаний протокол є слідчою дією, яка була вчинена під час розслідування кримінальної справи, а не правочином, як помилково в своєму позові вказує позивач. З відповіді заступника начальника СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 від 31.01.2018 вих. № 1076/24/04/36 2019 на запит відповідача, вбачається, що кримінальна справа № НОМЕР_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1-3 ст. 307, ч. З ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 1960 року), розслідування в якій проводилося СВ Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області, 17.06.2009 з обвинувальним висновком направлена до суду та на даний час розгляд справи відбувається в Придніпровському районному суді м. Черкаси. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що арешт на недобудований будинок та гараж був накладений 13.05.2009 у кримінальній справі № НОМЕР_1, тому і скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом. Відповідно до п.9 розділу XI «Перехідні Положення» нового КПК України, який набрав чинності з 20.11.2012, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а тому заява про скасування арешту з майна підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим КПК, тобто в порядку КПК України 1960 року. КПК України 1960 року був встановлений вичерпний перелік процесуальних рішень органу дізнання, слідчого чи прокурора, які могли бути самостійно оскаржені до суду на стадії досудового слідства, постанова про накладення арешту на майно до таких процесуальних рішень не відносилася. Порядок накладення арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у ст. 126,234 КПК України (1960 року). Оскільки обмеження у здійсненні права власності позивача відбулися при проведенні досудового розслідування у порядку кримінального судочинства згідно з постановою слідчого, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування, тобто керуватися потрібно тим, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року ( позиція ОСОБА_10 Верховного Суду при розгляді аналогічної справи №461/233/17-ц (провадження №14-326цс18) від 17.10.2018. Враховуючи вищевикладене, просять суд закрити провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України.

13.02.2019 відповідачем, прокуратурою Черкаської області, надіслано відзив на позов відповідно до якого вважає, що позов не ґрунтується на законі та не належить до розгляду у порядку цивільного судочинства. Юрисдикція цивільних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватись у порядку кримінального судочинства. При цьому відповідно до ст. ст. 303, 304, 306 КПК України рішення, дії, бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування можуть бути оскаржені до суду. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. ст. 1,3 КПК України). Спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі і які повязані з проведенням досудового слідства не є управлінськими, а повноваження відповідача у цих правовідносинах регламентовані КПК України. Захист прав позивача вимагав би від цивільного суду перевірити дотримання відповідачами вимог КПК України. Цивільний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника. За таких обставин вимоги про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування повинні розглядатися у межах кримінального, а не цивільного судочинства. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 1 -29/2011 скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві. Ураховуючи викладене просять провадження у справі закрити на підставі ст. 255 ЦПК України.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти клопотань відповідачів про закриття провадження у справі заперечував та пояснив, що представник відповідача ГУНП в Черкаській області помилково вважає, що він намагається своїм зверненням до суду зняти арешт з майна, протокол про накладення арешту не являється речовим доказом та не має відношення до кримінальної справи , яка розглядається в Придніпровському районному суді м. Черкаси. Посилання на роз»яснення ОСОБА_10 палати Верховного суду є некоректним, оскільки воно не стосується даної справи, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання. Сам відзив і клопотання відповідача ГУНП не узгоджуються із кримінальним провадженням порушеним стосовно посадових осіб Лукашівської сільської ради пов»язаних із незбереженням ввіреного майна. З 2015 року та по даний час, жодних дій за ходом розслідування процесуальні прокурори не здійснювали, а тому він був змушений звертатися до цивільного суду з метою встановлення хто зберігає на даний час ввірене колись майно. Судами і адміністративної юрисдикції, і загального суду винесені рішення, що такого обов»язку ні у сільської ради, ні у колишнього сільського голови не має, з підстав того, що протокол про накладення арешту на майно від 13.05.2009 є нікчемний по своїй суті. Всі посилання на те, що розгляд даної справи необхідно здійснювати в порядку кримінального судочинства вважає необґрунтованим, тому що наявні рішення прийняті загальними судами. Це майно в нього не було вилучено або конфісковано, лише на нього був накладений арешт, який не позбавляє його права власності на майно і на оскарження дій пов»язаних з цим майном у цивільному суді.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання ГУНП щодо закриття провадження у справі в зв»язку з тим, що дійсно вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має бути закрита в підготовчому судовому засіданні. Підтримав клопотання, яке міститься у відзиві прокуратури Черкаської області про закриття провадження у справі, тому що позовна заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з»явилася. Про дату, час та місце підготовчого розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надала клопотання про підготовчий розгляд справи у відсутність представника ГУНП в Черкаській області. Заперечують проти позовних вимог позивача у повному обсязі із підстав викладених у відзиві.

Заслухавши думку позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред'являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов'язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), заяви № № 6878/75, 7238/75).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частинах першій та третій ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб'єкт цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що слідчий СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області капітан міліції ОСОБА_5 13.05.2009 наклав арешт на майно, а саме: недобудований будинок та приміщення гаража, належне обвинуваченому (підозрюваному) ОСОБА_2, що знаходиться за адресою вул. Набережна, 23 с. Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області.

Згідно відповіді заступника начальника СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 від 31.01.2019 вих. № 1076/24/04/36 2019 встановлено, що кримінальна справа № НОМЕР_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1-3 ст. 307, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 1960 року), розслідування в якій проводилося СВ Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області, 17.06.2009 з обвинувальним висновком направлена до суду та на даний час розгляд справи відбувається в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи те, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року, то порядок накладання арешту на майно, скасування арешту, вирішення інших питань з приводу арешту майна було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 126 КПК України (1960 року), визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ст. 234 КПК України (1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов'язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна у кримінальному провадженні і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено в постанові ОСОБА_10 Верховного Суду при розгляді аналогічної справи №461/233/17-ц (провадження №14-326цс18) від 17.10.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до юридичних осіб ГУНП в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області з приводу визнання правочину у формі Протоколу накладення арешту на майно від 13.05.2009, нікчемним та визнання Протоколу накладення арешту на майно від 13.05.2009 таким, що не створює юридичних наслідків за незбереження ввіреного нерухомого майна для колишнього сільського голови Лукашівської сільської ради ОСОБА_6, для його правонаступника на цій посаді з кінця 2010 ОСОБА_8 і Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, вчинені слідчим СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5Ю, при непрофесійних діях/бездіяльності прокурора Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_7, що стане підставою і приводом до закриття кримінального провадження за № 0000006 від 21.08.2015, порушеного щодо посадових осіб Лукашівської сільської ради за незбереження ввіреного майна, передбаченого ст. 197 КК України, тобто фактично позовні вимоги ОСОБА_2 зводяться саме до припинення обтяження, накладеного на його рухоме майно на підставі протоколу накладення арешту на майно складеного слідчим в рамках кримінального провадження.

Суд вважає, що оскільки обмеження у здійсненні права власності позивача відбулися при проведенні досудового розслідування у порядку кримінального судочинства згідно з постановою слідчого то оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Згідно п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України під час підготовчого засідання суд має право ухвалити рішення про закриття провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що клопотання відповідачів ГУНПУ в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про закриття провадження у справі підлягають до задоволення , а тому суд приходить до переконання, що звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства, суперечить вищенаведеним нормам права, та у відповідності до п.1 ч.1ст.255 ЦПК України ухвалою закриває провадження у справі.

При цьому позивачу слід роз'яснити його право на судовий захист у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Керуючись ст. 19, 200, 255, 258-260, 353, 354, 358 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача прокуратури Черкаської області та представника відповідача ОСОБА_4 управління Національної поліції в Черкаській області про закриття провадження у справі задоволити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про визнання правочину нікчемним - закрити у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз»яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 04 березня 2019 року.

Суддя: Н.В. Мазай