Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2019 Справа №607/17222/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2016 року у Тернопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а також визначити місце проживання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 серпня 2016 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_3 . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося через повну відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, розходженням поглядів на сімейні цінності та ведення спільного господарства між ними виникали постійні сварки. На даний час вони проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. З цих підстав просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення . Також, зазначає, що неповнолітня дочка Емма, 08 лютого 2017 року проживає разом із нею по АДРЕСА_1 та перебував на її повному матеріальному утриманні, вона забезпечує дитину усім необхідним для зростання у гармонії та щасті. За вказаних обставин позивач вважає, що проживання неповнолітньої дочки разом із нею, найкраще відповідатиме інтересам дитини, її фізичному, соціальному, культурному розвитку. З цих підстав просила позов задовольнити . Також просила стягнути із відповідача 2000 гривень понесених нею витрат на правову допомогу.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справу за її відсутності, у якій вказала позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі .

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справу за його відсутності, у якій зазначив , що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу , визначення місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 разом із позивачкою та про стягнення 2000 гривень понесених нею витрат на правову допомогу - визнає у повному обсязі .

Відповідно із вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову .

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 06 серпня 2016 року, про що складено актовий запис №32 Тернопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та 09 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №466 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 02 березня 2017 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Спільне життя сторін не склалося через повну відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, розходженням поглядів на сімейні цінності та ведення спільного господарства між ними виникали постійні сварки. На даний час вони проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства.

Довідкою №631 виданою 10 липня 2019 року виконкомом Миролюбівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області стверджується, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 , 2017 року народження дійсно проживають без реєстрації в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 з 13 лютого 2019 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки №4228 виданої 08 липня 2019 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управління соціальної політики і отримує щомісячну одноразову дорогу при народженні дитини, розмір якої за період з травня 2018 року по червень 2019 року складає 12040 гривень.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Наведене підтверджується й визнанням відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу, яке не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Таким чином, суд, оцінивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджені докази у справі, прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею, то суд зазначає наступне.

У відповідності із ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судом установлено, що малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги вік дитини, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: АДРЕСА_2 якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 2000 гривень, суд зазначає наступне:

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім цього, згідно ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи позивачем долучено Акт приймання-передачі наданих послуг №1 до Договору про надання юридичних послуг з представництва інтересів у суді.

У поданій заяві про визнання позову, відповідач визнав пред`явлену до нього позивачем вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 2000 гривень.

За вказаних обставин, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 133, 137, 141, 200, 259, 263-265, 352, 354, 355, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2016 року у Тернопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №32.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1536,80 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 02 жовтня 2019 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка