КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5348/2019
У Х В А Л А

01 березня 2019 року місто Київ

справа № 753/2835/17

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 18 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним судом, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі апелянт просив звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року, як малозабезпечену особу, посилаючись на ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 3 ст.136 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити їх від оплати.

Така ж правова норма містилася й у статті 8 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання відповідачами апеляційної скарги.

Тобто даними нормами законодавства визначена виключна підстава для відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення сплати судового збору - незадовільний майновий стан сторони.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та ЦПК України єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення або зменшення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

При цьому, судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Однією з основних засад судочинства, визначених у статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов'язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59)

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги додана довідка Броварського управління ГУ ДФС у Київській області №1180/10-36-52 від 06 лютого 2019 року, з якої вбачається, що згідно поданої звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 його дохід від підприємницької діяльності за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 47284 грн.

Разом з тим, вказана довідка не свідчать про те, що у позивача відсутні інші доходи.

При цьому, позивачем доказів відсутності у нього коштів на банківських рахунках, рухомого та нерухомого майна надано не було.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, додані до апеляційної скарги докази, приходжу до висновку, що доводи, наведені представником позивача, не дають підстав для задоволення вказаного клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки на їх підтвердження не надано належних доказів, а безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що при поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4800 грн.

Виходячи з вищевикладеного, апелянту необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7200 грн. на реквізити: отримувач коштів - УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок: 0024, МФО банку отримувача: 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код класифікації доходів бюджету: 22030101 та надати до Київського апеляційного суду оригінал квитанції про оплату судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - відмовити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі не виконання вимог ухвали у визначений строк скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: БорисоваО.В.