Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 143/1410/17

провадження № 61-40232 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року у складі судді Бойка А. В. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 08 червня 2018 року у складі колегії суддів: Якименка М. М., Ковальчука О. В., Зайцева А. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, виселення.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року.

У 2004 році між батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та її батьком було досягнуто домовленість про те, що у вказаному житловому будинку проживатиме ОСОБА_5 разом із сім?єю за умови оформлення нею правовстановлюючих документів з подальшим укладенням договору купівлі-продажу будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_5 - ОСОБА_7 помер. Відповідачі, продовжуючи проживати у належному їй житловому будинку, його не придбали, залишились проживати у ньому без відповідних правових підстав. Зазначала, що бажає продати будинок, у зв?язку з чим звернулась до відповідачів з письмовою вимогою, в якій повідомила про намір його продажу та запропонувала їм першочергове право купівлі вказаної нерухомості. Проте відповідачі не мають наміру придбати належний їй будинок, у добровільному порядку не виселяються з нього, здійснюють їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй нерухомим майном.

Ураховуючи викладене позивач на підставі статей 319, 321, 391 ЦК України просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження шляхом виселення з нього відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності цілим житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 із вказаного житлового приміщення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що власником спірного житлового будинку є позивач, а відповідачі не є власниками чи наймачами цього будинку, не зареєстровані у ньому, не є членами сім?ї позивача, користуються будинком без належної правової підстави, добровільно виселитися не бажають, чим порушують права позивача на користування та розпорядження своїм майном.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 08 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачі без відповідної правової підстави проживають у належному позивачу житловому будинку, якому рішенням Погребищенської міської ради Вінницької області від 15 травня 2015 року № 276 було присвоєно адресу: вул. Богуна № 27, добровільно виселитися не бажають, чим порушують права позивача на користування та розпорядження своїм майном.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачка погодилася продати їм будинок за 2 тис. грн. Отримала від них завдаток у сумі 600 грн для оформлення документів, передала ключі від будинку, надала дозвіл на підключення електроенергії, проведення газу та ремонту будинку. Проте документів для оформлення договору купівлі-продажу до нотаріуса позивач не надала, гроші не повернула, а виставила будинок на продаж. Зазначала, що вона із сім?єю проживає АДРЕСА_2, а позивач є власником будинку по АДРЕСА_1 При цьому вважали, що право власності на спірний житловий будинок набуто нею безпідставно. Посилалась на те, що судами не враховано повідомлення Погребищенської міської ради Вінницької області від 06 жовтня 2015 року № 533, згідно з яким ініційоване подання на розгляд чергової сесії міської ради про скасування рішень міської ради, які стосуються зміни нумерації спірного житлового будинку.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. У січні 2004 року батько ОСОБА_5 - ОСОБА_7, з яким вона та її покійний чоловік перебували в товариських відносинах, попросив дозволу на проживання його дочці - ОСОБА_5 з сім'єю у спірному житловому будинку, а після оформлення документів на будинок планував купити його. У квітні 2004 року на виготовлення документів він надав 600 грн, проте цих коштів було недостатньо, а доплатити ОСОБА_7 відмовився. Невдовзі вона захворіла, стала інвалідом 3 групи і не могла займатися оформленням документів на будинок, тому домовилася із ОСОБА_7 про те, що дозволить його дітям проживати у будинку та зарахує 600 грн як оплату за проживання. Сам ОСОБА_7 проживав у своєму будинку із дружиною.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 раптово помер і питання оформлення правовстановлюючих документів не було вирішено.

Відповідач, ОСОБА_5, посилаючись на наявність малолітніх дітей та відсутність коштів, обіцяла надати кошти для оформлення документів на будинок і просила дозволу на подальше проживання у ньому. У 2009 році вона надала усний дозвіл відповідачам на газифікацію будинку, а понесені витрати зараховувала як оплату за проживання.

Договір купівлі-продажу будинку ні з ОСОБА_5, ні з її покійним батьком не укладався і будинок не відчужувався.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2018 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 143/1410/17 з Погребищенського районного суду Вінницької області.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши наведені вище норми матеріального права, дійшли правильного висновку про те, що відповідачі не є власниками чи наймачами спірного житлового будинку, не зареєстровані у ньому, не є членами сім?ї позивача, користуються будинком без належної правової підстави, добровільно виселитися не бажають. Відтак, вимоги позивача, яка є власником спірного житлового будинку, про виселення відповідачів обґрунтовані.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_5 разом із сім?єю проживає убудинку АДРЕСА_2 суперечать іншим поясненням відповідачів у справі, оскільки у такому разі їх права не порушені, так як позивач просить їх виселити із належного їй будинку АДРЕСА_1 При цьому відповідачами не заперечувалося, що вони проживають у належному позивачу житловому будинку без належної правової підстави.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги є безпідставними й на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк