Єдиний унікальний номер 725/4470/19
Номер провадження 2/725/635/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.06.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте спільне життя з відповідачем не склалось.

Вказувала на те, що причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на шлюб та сім`ю, нехтування сімейними цінностями з боку відповідача, постійні сварки в присутності дитини. Наведені обставини призвели до того, що вони не ведуть спільного господарства та між ними з серпня 2018 року припиненні фактичні шлюбні відносини.

Крім того, зазначала, що їх спільний син проживає разом з нею та з метою попередження можливого ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання хлопчика, вважала за необхідне стягнути з нього аліменти на підставі судового рішення, що буде відповідати інтересам дитини.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила розірвати шлюб між нею і відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засіданні позивач не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову та просив справу слухати без його участі.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 13.06.2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №887 (а/с 4).

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За наслідками розгляду встановлено, що сторони не підтримують між собою шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство.

Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати.

У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, в позивач не заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу.

Крім того, судом встановлено, що під час вказаного шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем (а/с 9,10).

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За наслідками розгляду справи не встановлено, що відповідач є непрацездатним, згідно наявних в матеріалах справи доказів, останній є особою працездатного віку, доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни, інвалідів війни (а/с 11).

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, відсутність доказів того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 08.08.2019 року.

За змістом ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з нього на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також на користь держави судові витрати за вимогами про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110-113, 180, 181, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 13 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №887.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Копію даного рішення, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна