Провадження№2/235/247/19
Справа №235/7335/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2019 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», де працювала в якості електромеханіка дільниці 11 групи у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця». Наказом № 8884/ДН-ос від 10.07.2017 року звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. На день її звільнення власником нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошова компенсація за невикористану відпустку у розмірі одного середньомісячного заробітку.. Згідно наказу № 899-Н від 26.06.2017 року « Про введення в дію порядку остаточного розрахунку працівників Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень», для остаточного розрахунку нею був направлений пакет первинних документів в структурний підрозділ « Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії « Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до робочої комісії з метою опрацювання вказаних документів, проте відповіді з документами не отримала. Відповідачем при звільненні не була виплачена заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 рік включно в загальному розмірі 10471,76 грн., компенсація за 18 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 3392,98 грн., вихідна допомога у розмірі 5088,20 грн. Окрім того, згідно наказу № Ц-2-25/1666-17 відповідач повинен був виплатити в липні 2017 року винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу - 52,2% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 2079,53 грн.

Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь:

- заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 10471,76 грн;

- грошову компенсацію за 18 днів невикористаною щорічної відпустки у розмірі 3392,98 грн.;

- вихідну допомогу у розмірі 5088,20 грн.,

- суму винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 рік у розмірі 2079 грн. 53 коп.,

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку;

- суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 рік по листопад 2018 року на нараховану до виплати заробітну плату за березень-липень 2017 рік у розмірі 1926,46 грн.

Представником ПАТ «Укрзалізниця» надано відзив на позовну заяву, в якому зазначили,що згідно листа від 21.01.2018 року № 25/ДОН ДНД за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року ОСОБА_1 було нарахована та виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 1674,85 грн.

З 16.03.2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії і гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017 нарахування заробітної плати було припинено.

Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів., і як наслідок неможливість у зв'язку з чим, нарахування заробітної плати.

З 16.03.2017 року до Дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, а інформація для нарахування заробітної плати відсутня.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків , передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до свого майна, у тому числі, до кадрової документації, до первинної облікової документації зі статистики праці, зокрема до табелю обліку робочого часу, який є первинним документом, на підставі якого здійснюється нарахування заробітної плати. Початок дій форс-мажорних обставин є 20.03.2017 року. Відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьку, місцем роботи позивача по справі, і цей факт, зумовлений поважними причинами. Вказані форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно ст.ст. 47,83, 115,116 КЗпП України.

Щодо вимог позивачки про виплату винагороди за підсумки за 2016 рік зазначили, що виплата винагороди за підсумками роботи за 2016 рік штатним працівникам, які є колишніми працівниками ДП «Донецька залізниця» та прийняті на роботу за переведенням у 2016 році, здійснюється регіональними філіями ПАТ «Укрзалізниця» до яких переведені працівники, з урахуванням умов, визначених Положенням, за умови виконання обов'язків на підконтрольній українській владі території, у розмірах, передбачених у таблиці. Позивач виконувала обов'язки не на підконтрольній українській владі території, а тому позовні вимоги щодо отримання винагороди за підсумки роботи за 2016 рік, є , за їх думкою, необґрунтованими та хибними.

Оскільки на підставі дії форс-мажорних обставин ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати ( за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року) та господарської діяльності, відповідно відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем, тому в задоволенні позову просили відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 02.07.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі, де з 08.07.2016 року працювала на посаді електромеханіка дільниці 11 групи у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом № 8884/ДН-ос від 10.07.2017 року звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. ( а. с. 12-14).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40150216 є кодом ЄДРПОУ відокремленого підрозділу- Регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», місцезнаходження ВП : 84400 Донецька область, м. Лиман, вул.. Привокзальна, 22.

За період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року ОСОБА_1 відповідачем було нараховано та виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 1674,85 грн. ( а. с. 74).

Факт існування заборгованості по заробітній платі за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року відповідачем не оспорюється, проте не спростовуються помісячні розрахунки заробітної плати, надані позивачем за вказаний період.

З 16.03.2017 року нарахування заробітної плати було припинено відповідачем.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано розрахунки по заробітній платі, відповідно до яких сума заборгованості за період з березня 2017 року по липень 2017 рік становить:

березень 2017 рік - 4346,99 грн., квітень 2017 рік - 3362,33 грн., травень 2017 рік - 3362,33 грн., червень 2017 рік - 845,88 грн., липень 2017 рік - 9048,25 грн.( у тому числі компенсація за невиплачену відпустку у розмірі 3322,98 грн.).

до виплати :

березень 2017 рік - 3456,67 грн., квітень 2017 рік - 2673, 67 грн., травень 2017 рік - 2673,67 грн., червень 2017 рік - 672,63 грн., липень 2017 рік - 7245,90 грн.( у тому числі компенсація за невиплачену відпустку у розмірі 3322,98 грн.).

Як встановлено в судовому засіданні, 18.09.2017 року позивачеві сплачено заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 рік у розмірі 1674,85 грн. ( а. с. 74).

Отже, загальна сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає виплаті позивачці відповідачем за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року становить: 2672,14+3362,33+3362,33+845,88+9048,25=19090,93 грн.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону « Про оплату праці» роботодавець зобов»язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу ( посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ч.1 та 7 ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату ( частина перша ст. 21 КЗпП України) а обов'язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Доводи відповідача про припинення нарахування заробітної плати з 16.03.2017 року на виконання Указу Президента України « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року « Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв»язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної іілії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, та ухвалення рішення на підставі «розрахунків заробітної плати» та інших паперів, складених після 16.03.2017 року , суд не приймає до уваги з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Закон України від 02.09.2014 року « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов»язків роботодавців, визначених ст. 47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права ( частина перша ст. 129 Конституції). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції» кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини )зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» /»правомірне очікування» ( legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначав, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 ( п. 22).

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку .

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справу за № 602159цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин є 20.03.2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин не переробної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними і мають неминучий характер. Їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23.03.2016 року № 364цс16, від 23.03.2016 року № 365цс16, від 25.05.2016 року № 948 цс 16, від 31.05.2017 року № 6-2163цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 264/925/17ц , від 10.10.2018 року у справі № 225/5072/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-У1 саме на роботодавця покладається обов'язок із нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці ( ст. 14.1.222).

Відповідно до ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок ( ст. 168.1.1).

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування податку до бюджету ( ст. 168.1.2).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, оскільки позивачці в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від ПАТ «Укрзалізниця», зокрема заробітну плату, з відповідача на користь позивачки слід стягнути заробітну плату за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року 19090,93 грн. , а не 18952,94 грн., як зазначено позивачкою в позові, тому стягнення суми у розмірі 19090,93 грн. не буде в даному випадку виходом за межі позовних вимог.

При виплаті позивачці заборгованості по заробітній платі відповідач зобов'язаний утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Оскільки судом не встановлена вина відповідача у порушення вимог ст. ст. 47, 115 , 116 КЗпП перед працівниками, звільненими в період встановлення непереробної сили, тобто з 20.03.2017 року,суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Що стосується вимог позивача про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 рік в сумі 2079,53 грн., то суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Закону України від 23.02.2012 року за № 4442-1У, постанови КМУ від 25.06.2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця».

Згідно Наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказ начальника дистанції № 1/ос від 06.07.2016 року Ясинуватська дистанція сигналізації та зв»язку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв»язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».( а.с. 13,14).

ПАТ «Українська залізниця» розпочало свою діяльність з 01.12.2015 року. Статут ПАТ «Українська залізниця» затверджено постановою КМУ від 02.09.2015 року № 735, згідно якої ПАТ «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту ( ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття.

Листом в. о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» № Ц2-25/166617 від 11.07.2017 року надано вказівку виплатити працівникам регіональних філій, апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу (місячної тарифної ставки, розрахованої на норму 167 годин), який склався на кінець 2016 року, враховуючи виконання показників роботи за 2016 рік, зокрема, для регіональної філії «Донецька залізниця» у розмірі 52,5%.( а. с. 22).

В п. 7 цього листа вказано, що виплата винагороди за підсумками роботи за 2016 рік штатним працівникам, які є колишніми працівниками ДП «Донецька залізниця» та прийняті на роботу за переведенням ( або з якими продовжені трудові відносини) у 2016 році, здійснюється регіональними філіями та філіями ПАТ «Укрзалізниця» до яких переведені працівники, з урахуванням умов, визначених Положенням, за умови виконання обов'язків на підконтрольній українській владі території, в розмірах, передбачених у таблиці.

В даному випадку виплата винагороди за підсумками роботи за 2016 рік позивачці поставлена відповідачем в залежність від місця її праці, в той час, як вбачається з матеріалів справи, позивачка залишилась у 2016 році працівником ДП «Донецька залізниця», яке згодом було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке є його правонаступником, тому позовні вимоги позивачки в частині стягнення винагороди по результатам роботи за 2016 рік є обґрунтованими і підлягають задоволенню в розмірі 2079,53 грн. ( 3961 х52,5%=2079,53 грн.).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за березень-липень 2017 року в розмірі 1926,46 грн., то суд виходить з наступного.

На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

На підставі ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-111 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума компенсації за невиплату заробітної плати за березень 2017 року по день розгляду справи становить:

1781,82х ( 100,9%х101,3%х101,6%х100,2%х99,9%х102,0%х101,2%х100,9%х101,0%х109,8%х101%)-100%)/100= 1781,82х21/100=374,18 грн.

Сума компенсації за невиплату заробітної плати з квітня 2017 року по день розгляду справи становить:

2673,67х ( 101,3%х101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%х100,9%х101%х109,8%х101%)-100%/100= 2673,67х 20/100=534,73 грн.

Сума компенсації за невиплату заробітної плати з травень 2017 року по день розгляду справи становить:

2673,67х (101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%х100,9%х101%х109,8%х101%)-100%/100=2673,67х18,64/100=498,37 грн.

Сума компенсації за невиплату заробітної плати з червень 2017 року по день розгляду справи становить :

672,63 х (100,2%х99,9%х102%х101,2%х100,9%х101%х109,8%х101%)-100%/100=672,63х16,77/100=112,80 грн.

Сума компенсації за невиплату заробітної плати з липня 2017 року по день розгляду справи становить:

8898,41 х ( 99,9%х102%х101,2%х100,9%х101%х109,8%х101%)-100%/100=8898,41 х 16,54/100=1471,79 грн.

Загальна сума компенсації втрати заробітку, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача складає : 374,18+534,73+498,37+112,80+1471,79 =2991,87 грн.

Присуджена судом сума компенсації з урахуванням ст. 4 Закону № 2050-111, якою передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та дати ухвалення судом рішення, не є виходом за межі позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 19090,93 грн. ( у тому числі компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки, вихідної допомоги), компенсація втрати частини доходів (заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 2991,87 грн., винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 рік в сумі 2079,53 грн., а всього у розмірі 24162,33 грн.

Також суд вважає за необхідним зобов»язати відповідача ПАТ «Укрзалізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 21443,78 грн. ( 19090,93+2079,53) утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити за вищенаведеними обставинами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 241,63 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 36,74,116,117 КЗпП України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська,5, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 19090,93 грн. ( у тому числі компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки, вихідної допомоги), компенсація втрати частини доходів (заробітної плати) у зв»язку з порушенням строків її виплати у розмірі 2718,55 грн., винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 рік в сумі 2079,53 грн., а всього у розмірі 23889,01 грн.

Зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 21170,46 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць - за квітень 2017 року в розмірі 2673,6 грн.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська,5, на користь держави судовий збір в розмірі 238,83 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 04.03.2019 року.

Суддя: