П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7042/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/245/19

Ухвалу (повним текстом) постановлено

Рівненським міським судом у м. Рівне

Рівненської області 06.12.2018.

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач 1: ОСОБА_3;

відповідач 2: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4;

представники учасників справи:

позивача: - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

відповідача 1: ОСОБА_7;

за участі: представника ОСОБА_3 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину невчиненим та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 та Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (далі нотаріус ОСОБА_4М.) про визнання правочину невчиненим і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року накладено на ОСОБА_3, громадянина України, що мешкає за адресою: 3713 Райхенбах, Швейцарія, Унтере Гванне, 14 (Husyev Dmytro, Untere Gwanne, 14, CH-3713 Reichenbach, Sheiz) штраф у розмірі 5 763 гривні.

Роз'яснено відповідачу право суду скасувати постанову ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, щодо якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обовязків.

17 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 на ухвалу суду, де покликалася на її незаконність та необґрунтованість, що полягають у порушенні норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом того, що висновки суду щодо застосування заходів процесуального примусу та нехтування причин неявки відповідача суперечать правилам ст.ст. 143, 148 ЦПК України. Так, про дати в період з 13 листопада по 03 грудня 2018 року повідомив представник 29 жовтня 2018 року. Про приписи суду щодо обов'язковості явки 06 листопада 2018 року відповідач дізнався лише 03 грудня 2018 року. Представник такої повістки взагалі не отримувала. Про судові засідання на 04 грудня та 06 грудня 2018 року в ухвалі суду від 29 жовтня зазначено не було. Крім того, 03 грудня 2018 року судове засідання не відбулося, оскільки оголошено перерву на 04 грудня 2018 року. При цьому його належним чином про решту судових засідань повідомлено не було.

ОСОБА_3 мешкає в Швейцарії, де й офіційно працює. Роботодавець своєї згоди на поїздку в Україну з метою взяти участь у судовому засіданні відмовив, про що його представник повідомила суду 06 грудня 2018 року.

Судом не враховано пояснення представника про поважність причин відсутності відповідача. Тим паче, судові засідання у справі часто не відбуваються, оголошуються перерви, призначено експертизу, з огляду на що зупинено провадження у справі. Головуючому судді заявлявся відвід, через що також розгляд справи не відбувся. Таким чином, розгляд справи фактично триває понад два роки.

Вважає необґрунтованими твердження суду про порушення розумних строків розгляду справи саме з підстав його неявки.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року в частині висновків про належне повідомлення ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, про залежність розумних строків розгляду справи від його перебування в м. Ужгород 02 листопада 2018 року та укладення ним договору купівлі-продажу квартири, про невиконання ним ухвали від 29 жовтня 2018 року про обовязкову явку до суду без поважних причин, з огляду на що необхідно застосувати заходи процесуального примусу та в частині накладення штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із обставин урахування строків розгляду справи, яка перебуває у провадженні суду з червня 2016 року та на час вирішення процесуального питання не вирішена. Взято до уваги, що позивачем є особа похилого віку, яка проживає в спірній квартирі, що була відчужена відповідачем. Тому нехтування останнім вказівок суду від 29 жовтня 2018 року, якими визнано його явку в судове засідання обов'язковою, вказує про невиконання ним процесуальних обов'язків та зловживання процесуальними правами. З огляду на це до нього застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу в максимальному розмірі.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою.

Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, за невиконання процесуальних обовязків чи ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Матеріалами справи встановлено, що розгляд справи декілька разів було зупинено, а також оголошувались перерви, однак не з вини ОСОБА_8

Зокрема, в ході її вирішення, судом призначалось дві почеркознавчі експертизи. Тобто розгляд справи фактично не здійснювався в період з 15 листопада 2016 року по 18 грудня 2017 року, адже вирішувались питання про призначення експертиз, зупинення та відновлення провадження.

Згодом, ухвалою Рівненського міського суду від 21 березня 2018 року позовну заяву взагалі залишено без розгляду в зв'язку із повторною неявкою позивача та його представників.

Вказане судове рішення скасовано постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року, а справу повернуто до суду попередньої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника ОСОБА_8 про витребування доказів, зобов'язано осіб, в яких витребовуються докази, подати належно завірені копії визначених доказів у строк до 20 грудня 2018 року.

21 листопада 2018 року його представником подано до суду заяву про оголошення перерви в судовому засіданні. Мотивувала її тим, що витребувані судом докази в матеріалах справи відсутні і оскільки строк виконання ухвали суду встановлено до 20 грудня 2018 року, просила оголосити перерву в судовому засіданні.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом порушено норми процесуального права, а підстави для стягнення штрафу з ОСОБА_8 відсутні. Так, в його діях чи діях його представника не видно, що вони суперечать завданням цивільного судочинства.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Отже, в Цивільному процесуальному кодексі України наведено невичерпний перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов'язками. Конкретизовано лише те, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (рішення від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України").

Поготів, заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Притягуючи відповідача до відповідальності у виді штрафу за зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов'язків, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми, не врахував наявність об'єктивних причин щодо неможливості явки відповідача в судове засідання. Зокрема, він проживає за межами України і там само працює. Більше того, заслуговують на увагу його доводи про те, що причини неявки в судове засідання є поважними і не спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та погоджується, що підстав для застосування заходів процесуального примусу не було.

Мотивом для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення штрафу на ОСОБА_3 відповідно до пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, які потягли хибне вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року скасувати.

Повний текст постанови складено: о 13 год. 45 хв. 06.02.2019.

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_9