ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3513/19 Справа № 212/707/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Пустовіта О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з нещасним випадком, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2014 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом у червні 2015 року.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на необґрунтованість та незаконність рішення. Зазначає, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, що призвело до настання нещасного випадку, в зв'язку з чим в діях відповідача ПрАТ «Суха Балка» відсутня протиправна поведінка. Також позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, а тому підстави для покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні. Зазначає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, а саме: відсотку втрати профпрацездатності позивача, ступінь тяжкості ушкодження здоров'я та пов'язаних з цим моральних страждань, істотності вимушених змін в житті позивача, відсутності погіршення стану його здоров'я, а також ступеня вини ПрАТ « Суха Балка» та стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування нещасного випадку, виписні епікризи не можуть бути визнаними беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював в ПрАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «Суха Балка» на посаді вибуховика 4-го розряду.

19 грудня 2013 року о 22 годині 15 хвилин, під час виконання трудових обов'язків, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в результаті чого він отримав тяжку закриту хребетно-спинно-мозкову травму : забій корінців спинного мозку, перелом бокових відростків Th 12, L1-S-4 хребців праворуч, бокового відростку L -5 хребця ліворуч, забій поперекової ділянки.

Відповідно до п. 7 Акту № 22/А від 22.10.2014 року форми Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, нещасний випадок на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1, причинами настання нещасного випадку: основною - технічна: інші (погіршення технічного стану кріплення в наслідок ведення вибухових робіт, порушення вимог п.п.3.2,3.16 «Посадової інструкції гірничого майстра виробничої дільниці шахти ПАТ Євраз Суха Балка»; супутні - організаційна: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, порушення вимог п.п. 1.14.9, 1.14.10 «Інструкції з охорони праці № 11 для вибуховика» (а.с.16).

Пунктом 10 цього Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано ОСОБА_4 гірничого майстра дільниці № 2 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», який допустив ведення робіт коли робоче місце не було приведено у відповідність з вимогами правил і норм з охорони праці, чим порушив п.п. 3.2, 3.16 «Посадової інструкції гірничого майстра виробничої дільниці шахти ПАТ «Євраз Суха Балка», ОСОБА_1 вибуховика дільниці № 2 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», який не виконав в повному обсязі заходи по забезпеченню безпечних умов праці та не подбав про посилені заходи і не забезпечив особисту безпеку під час виконання робіт, чим порушив вимоги п.п. 1.14.9, 1.14.10 «Інструкції з охорони праці № 11 для вибуховика» (а.с.13).

Відповідно до Постанови від 12 вересня 2014 року Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0407/22029/22029.1/10 ОСОБА_1 перебуває на обліку з 11 червня 2014 року, має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталось 19 грудня 2013 року. За висновком МСЕК від 11 червня 2014 року серія АБ № 0005449 ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з повторним оглядом 01 червня 2015 року, призначено ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 66259,20 грн. та також постановою від 12 вересня 2014 року Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0407/22029/22029.1/11 ОСОБА_1 призначено щомісячну грошову допомогу в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 2569,99 грн.( а.с.8,9)

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язано з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Крім того, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 40%, стан здоров'я потерпілого, визнання його людиною з інвалідністю третьої групи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв'язку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров'я неможливе.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв'язку з травмою хребта. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров'ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров'я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: