Справа № 171/911/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 лютого 2019 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря: Десятникової І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритомі судовому засіданні в порядку загального провадження в м. Апостолове цивільну справу за позовом виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки від торгівельного павільйону, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач виконавчий комітет Зеленодольської міської ради у особі міського голови ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з позовом про звільнення земельної ділянки від торгівельного павільйону. Позовні вимоги обгрунтоввано тим, що у 1998 році громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 було придбано торгівельний павільйон, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, місто Зеленодольськ, провулок Молодіжний, б/н, на підставі Договору купівлі - продажу торгівельного павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний № 2610 від 11.12.1998 року. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 14 квітня 2017 року, по пров. Молодіжному, б/н на земельній ділянці дійсно знаходиться тимчасова споруда, яка належить ОСОБА_6 Розмір земельної ділянки під тимчасовою спорудою становить 5,65x7,10, що складає 40,12 м2, встановлено відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій встановлена ця споруда. Неодноразово Зеленодольською міською радою були направлені листи громадянці ОСОБА_2 з вимогою добровільно звільнити займану земельну ділянку під торгівельним павільйоном, але на сьогоднішній день вказана земельна ділянка не звільнена. На підставі ст.. 212 ЗК України, ст.. 376 ЦК України просив винести рішення про звільнення земельної ділянки та зобовязання відповідача звільнити земельну ділянку від торгівельного павільйону.

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вона 11.12.1998 року на підставі нотаріально-посвідченого договору оренди стала власником торгівельного павільйону, розташованого м. Зеленодольськ, провулок Молодыжний, б/н. Після цього рішеннями сесій їй надавались дозвіл на попереднє погодження місця розташування обєкту, дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, надано земельну ділянку в оренду для розміщення торгівельного павільйону, після чого було укладено договір оренди, строк дії якого закінчився у 2006 році. Після цього вона знов зверталась до міської ради для оформлення договору оренди землі, але документи виготовлені не були в повній мірі. Вона уклала з позивачем угоду про відшкодування збитків за фактичне користування земельною ділянкою, а потім відшкодувала збитки за порушення зобовязань за договором оренди землі. Згодом вона зверталась до міської ради з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, але міська рада відмовляла в наданні рішення. Вважає, що вона самовільно не займала земельну ділянку, вживала заходів щодо оформлення земельної ділянки, а звільнення земельної ділянки фактично призведе до знищення належного їй майна, що не відповідатиме справедливій рівновазі, а тому просила в позові відмовити.

Позивачем надано відповідь на відзив згідно якого вважають, що відповідач не надала документів. що підтверджує правомірність користування нею земельною ділянкою, придбаний відповідачем торгівельний павільйон розміщений на земельній ділянці, хоча розпорядником земель комунальної власності відповідне рішення не приймала, а тому самовільно-зайнята земельна ділянка підлягає поверненню власнику.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 1998 році громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було придбано торгівельний павільйон, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, місто Зеленодольськ, провулок Молодіжний, б/н, що підтверджується Договором купівлі - продажу торгівельного павільйону, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний № 2610 від 11.12.1998 року.

Після цього відповідач звернулась до Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області як приватний підприємець з заявою про надання дозволу на попереднє погодження місця розташування обєкту, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди, про надання земельної ділянки в оренду, та Рішенням 24 сесії XXIII скликання № 264 від 10 листопада 2000 р. було надано дозвіл на попереднє погодження місця розташування обєкту (а.с. 114).

Рішенням 25 сесії Зеленодольської міської ради ХХІІІ скликання № 278 від 15.12.2000 р. було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди (а.с. 115).

Рішенням 26 сесії Зеленодольської міської ради XXIII скликання № 289 від 05.01.2001 року відповідно до матеріалів проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди було надано земельну ділянку в оренду для розміщення торгівельного павільйону (а.с. 112).

Після чого було заключено договір оренди на дану земельну ділянку, строк дії якого закінчився 2006 році (а.с. 156-158).

Відповідно до угоди про відшкодування збитків від неотримання коштів Зеленодольською міською радою № 07 від 25.01.2010 року за фактичне землекористування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, встановлено, що угода укладена відповідно до рішеннь Зеленодольської міської ради із землекористувачем яка фактично користується земельною ділянкою за адресою: пров. Молодіжний, м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 130).

Також встановлено, що в 2014 році відповідач ОСОБА_2 сплатила відповідно до розрахунку розміру збитків, завданих Зеленодольській міській раді в результаті порушення господарських зобов`язань за договором оренди землі № 07 від 25.01.2010 року, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, 789 грн. 02 грн. за орендовану ділянку, що розташована на пров. Молодіжний м. Зеленодольска (а.с. 131).

Після цього Зеленодольською міською радою 30.03.2015 року за № 403/02-13, 04.08.2015 року за № 1035/02-14, 26.08.2016 року за № 0325/02-14, 10.02.2017 року за № 449/02-14, 10.04.2017 року за № 1186/02-14, були направлені листи громадянці ОСОБА_2 з вимогою добровільно звільнити займану вищевказану земельну ділянку під торгівельним павільйоном (а.с. 6-10).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 14 квітня 2017 року, по пров. Молодіжному, б/н, на земельній ділянці дійсно знаходиться тимчасова споруда, яка належить ОСОБА_6 Розмір земельної ділянки під тимчасовою спорудою становить приблизно 5,65 x приблизно 7,10, що складає 40,12 м2 (а.с. 11).

З листа Апостолівського відділення Криворізької південної ОДПІ № 407/10/04-14 від 10.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 сплачено земельний податок у 2014 року 1209,02 грн., з 2015 року по 2017 рік не сплачувався (а.с. 26).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За змістом статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017, яка діяла на час звернення з позовом до суду - 18.05.2017) правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до статті 80 ЗК суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування (частини 1, 2 статті 83 ЗК).

Згідно з частиною 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статей 123, 124 ЗК надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Звертаючись до суду з позовом позивач підставою позову визначає самовільне зайняття відповідачкою земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади, та наявністю на земельній ділянці самочинно збудованої споруди.

Однак на думку суду дані факти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Щодо можливості визнання тимчасової споруди, належної відповідачці, до самочинного будівництва, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання частини 4 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок), який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

За змістом цього порядку замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС (пункт 2.2.); підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки ТС, який оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (пункти 2.1., 2.7); паспорт прив'язки ТС це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТП на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою території (пункт 1.4), типова форма якого поряд з іншими документами затверджено додатком 1 до Порядку, який містить, зокрема, форму схеми розміщення ТС із вказівкою площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування.

Отже, цей Порядок визначає механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності, реалізація якого передбачає наявність документів на землекористування, та не містить жодних положень щодо правових підстав набуття суб'єктами господарювання прав на земельні ділянки у зв'язку з розміщенням ТС.

Судом встановлено, що будь-яких документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою та встановлення торгівельної споруди відповідачем не надано.

Проте належна відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу торгівельна споруда встановлена до 2011 року тобто до моменту введення в дію Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

А тому думка позивача про віднесення тимчасової споруди, належної відповідачці, до самовільно збудованого обєкту нерухомості є передчасною.

Щодо визнання земельної ділянки самовільно-зайнятою відповідачкою, суд виходить з наступного.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що підставою користування спірною земельною ділянкою відповідачем є набуття права власності на нерухоме майно на підставі укладеного у 1998 році договору купівлі - продажу торгівельного павільйону, а згодом між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини.

З огляду на наявність на спірній земельній ділянці нерухомого майна, належного відповідачці, щодо якого суд не встановив підстав для його знесення, а також з огляду на виникнення договірних відносин та вжиття відповідачем заходів з оформлення спірної земельної ділянки, у суду відсутні підстави вважати, що ця земельна ділянка була самовільно зайнята, а тому користування цією земельною ділянкою не є підставою для застосування до відповідача положень статті 212 Земельного кодексу України.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Повний текст скласти протягом 10 діб.

Суддя:ОСОБА_7