Справа № 482/838/18
Номер провадження 2/482/132/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судових засідань Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 17.05.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

На підтвердження позовним вимог, позивач ОСОБА_1 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 .

Після її смерті залишилося спадкове майно, яке спадкодавець заповіла первісному позивачу, а саме:

-земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

-земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

-земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі державних актів про право власності на землю.

Коли позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому було роз`яснено, що відсутність у нього оригіналу правовстановлюючих документів (державних актів), підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно, є перешкодою для спадкування майна у визначеному законом порядку та запропоновано звернутися до суду.

Посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті матері і спірні земельні ділянки дійсно належали покійній ОСОБА_3 на час смерті, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

09.07.2018 року до канцелярії суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту, який, 18.09.2018 року, ухвалою суду прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

З позовних вимог ОСОБА_4 , які в подальшому були уточнені, вбачається, що вона просить суд встановити нікчемним заповіт від 01.02.2017 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П., зареєстрований за № 02 відповідно до вимог ст.. 1257 ч.1 ЦК України, оскільки він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на Ѕ частку земельних ділянок:

-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

-для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

-для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1

та стягнути з відповідача на її користь судовий збір за подання цього позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, якою останній не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_4 , а саме в визнанні за нею права на Ѕ частку земельних ділянок, які мають належати їй за законом.

Представник відповідача за позовом ОСОБА_1 - Димівська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області, в судове засідання не з`явився. До суду подано заяву, про розгляд справи без їх участі.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, якою свої позовні вимоги щодо встановлення нікчемності заповіту від 01.02.2017 р. та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку земельних ділянок, що належали ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі.

Також не заперечує щодо визнання судом права власності на Ѕ частку земельних ділянок за законом, що належали ОСОБА_3 , за ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Димівське Новоодеського району Миколаївської області у віці 87 років померла ОСОБА_3 ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївській області 20.09.2017 р.)

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме:

-земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю І-МК № 022708, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року;

-земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю ЯИ № 644281, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року;

-земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належала покійній на підставі державного акту про право приватної власності на землю ЯИ № 644251, що підтверджується копією вказаного державного акту та довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.1-336/15-17 від 08.02.2017 року

Вказане спадкове майно, спадкодавець заповіла позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 01.02.2017 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 прийняв, звернувшись з заявою у нотаріальний орган про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянкі спадкоємцю було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів (державних актів) на них, що підтверджується відповідними роз`ясненнями нотаріуса.

Як встановлено судом, спірні земельні ділянки на час відкриття спадщини належали спадкодавцю ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 є рідною племінницею позивача та, відповідно, онукою спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджено її свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 09.07.1991 р., згідно якого її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Після одруження 08.07.2014 р. (актовий запис № 50), третя особа змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб. На підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.08.2015р. цей шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу її прізвище залишилось ОСОБА_4 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 про, що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 від 30.01.2018 р..

З 2001 року до 2014 року ОСОБА_8 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 разом зі своєю матір`ю, що підтверджено довідкою Димівської сільської ради від 13.02.20 №03/07-08/18.

Згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.12.2018 року. ОСОБА_8 оголошено померлим.

Часом смерті ОСОБА_8 визначено день набуття рішення у цій справі законної сили.

11.02.2019 р. ОСОБА_4 отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 про, що 04.02.2019 р. складено актовий запис №01.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) .

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується. померлою (ч.3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на вин своєї смерті.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначеням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1251 ЦК України визначає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Спеціальним нормативним актом, який регламентує повноваження посадових місцевого самоврядування під час вчинення ними нотаріальних дій є Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5 (надалі - Порядок).

Пункт 1 розділу III Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку визначає правила посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п.1.4., 1.10. п. 1 розділу III Порядку, при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування.

Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові коленого з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі".

Як встановлено судом, в заповіті ОСОБА_3 від 01.02.2017 р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02 в розділі «ПІДПИС» дійсно міститься наступний запис ОСОБА_3 «Мною прочитано особисто ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 . 14 годин 30 хв.»

З цього власноручного запису ОСОБА_3 вбачається, що в порушення п.1.4 Порядку , вона не прочитала цей заповіт уголос, оскільки про це вона особисто повинна була зазначити у заповіті.

Якщо вона не прочитала чи не могла прочитати заповіт уголос, то його посвідчення відповідно до п.1.4. Порядку повинно було проходити у присутності не менш як 2-х свідків.

Також, з заповіту вбачається, що він записаний секретарем зі слів заповідача 01.02.2017 р., посвідчений секретарем також 01.02.2017 р., при цьому секретар зазначає, що заповіт власноручно підписаний ОСОБА_3 о 14 год. 30 хв. 01.02.2017р.

Але з власноручного запису ОСОБА_3 вбачається, що заповіт нею прочитаний та підписаний 02.02.2017 р..

З вищевикладеного вбачається, що під час складення та посвідчення заповіту ОСОБА_3 від 01.02.2017 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02, порушено вимоги ст..ст.203, 215, 1247 ЦК України та п.п.1.4. п. 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що вказує на нікчемність цього заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Разом з тим суд зазначає, що визнання правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За такого, оскільки заповіт є нікчемним, ОСОБА_1 не може спадкувати за заповітом, спадкування повинно відбуватись за законом.

ОСОБА_4 , як донька ОСОБА_8 , в порядку спадкової трансмісії, має право на прийняття спадщини після своєї бабусі ОСОБА_3 , тобто, на Ѕ частку належного їй майна, оскільки іншу частину майна має право спадкувати брат її батька - ОСОБА_1 .

Батько ОСОБА_4 , та його брат ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що заповіт, від 01.02.2017 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Собчуком О.П., зареєстрований за № 02 відповідно до вимог ст.. 1257 ч.1 ЦК України, є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Тобто, заповіт не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За такого суд частково задовольняє позов ОСОБА_1 до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, враховуючи, що заповіт є нікчемним.

Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, суд відмовляє третій особі з самостійними вимогами ОСОБА_4 в задоволенні її позовної вимоги стосовно визнання нікчемності заповіту від 01.02.2017 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Димівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області Собчуком О.П. 01.02.2017р., зареєстрованого за № 02, з підстав нікчемності.

За такого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають право на успадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . кожен по Ѕ частці, але як спадкоємці за законом.

Керуючись ст. ст. 7,10,89,258,259,263-265, 279, 280, 281 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на Ѕ частку земельних ділянок:

-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

-для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

-для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на Ѕ частку земельних ділянок:

-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8800 га, що розташована в межах території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

-для ведення особистого селянського господарства площею 0, 3716, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

-для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Головуючий: