Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 750/1641/17-ц

провадження № 61-36050св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Чернігівська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Страшного М. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про припинення договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2015 року між ним та Чернігівською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки № 2673. Згідно умов вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в короткострокове платне користування земельну ділянку площею 0,2034 га, кадастровий номер :02:044:0044, яка розташована по АДРЕСА_1 для експлуатації будівлі елінгу, строк дії договору до 29 травня 2020 року.

Зазначав, що 11 липня 2008 року 1/4 частину вказаної будівлі елінгу, яка знаходиться на орендованій відповідачем земельній ділянці, він подарував ОСОБА_4, а 12 червня 2012 року 3/4 частини - ОСОБА_5, яка 14 липня 2016 року свою частку подарувала ОСОБА_6, про що було укладено відповідні договори.

15 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673 через продаж об'єкту нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці.

Проте, на вказане звернення позивача відповідач зазначив, що орендарем не виконано вимоги щодо розірвання вказаного договору оренди земельної ділянки та припинення його дії на підставі підпункту 3 пункту 30 договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 просив суд визнати припиненим договір оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673, який укладено між ним та Чернігівською міською радою, з 14 липня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2017 року у складі судді Жука М. І. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згоди сторін про припинення права користування земельною ділянкою не досягнуто, а тому вимога позивача щодо обов'язку відповідача припинити дію договору оренди земельної ділянки не породжує правових наслідків, оскільки законом передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду за вимогою однією із сторін, проте позивачем таких вимог заявлено не було.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Визнано припиненим з 14 липня 2016 року договір оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673, укладений між Чернігівською міською радою та ОСОБА_3

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу -права власності або права користування земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я шляхом укладення договору оренди. Таким чином, з моменту укладення договорів дарування частин нежитлового приміщення, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право користування земельною ділянкою у ОСОБА_3 за вказаним договором оренди земельної ділянки припинилось в силу вимог закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Чернігівська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 550/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що приписами частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі», якою обґрунтовуються позовні вимоги, а також договором оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року не передбачено обов'язку Чернігівської міської ради як орендодавця припинити дію вказаного договору оренди земельної ділянки у разі переходу права власності на будівлю, розташовану на орендованій земельній ділянці, до іншої особи. Також зазначається, що оскільки згоди сторін по припиненню права користування земельною ділянкою не досягнуто, тому і підстави для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відсутні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 червня 2015 року між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 2673. Згідно умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в короткострокове платне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для експлуатації будівлі елінгу, строк дії договору до 29 травня 2020 року.

Згідно акта прийому-передачі від 15 червня 2015 року відбулось фактичне передання позивачу зазначеної земельної ділянки.

11 липня 2008 року 1/4 частину вказаної будівлі елінгу, яка знаходиться на орендованій відповідачем земельній ділянці, він подарував ОСОБА_4, а 12 червня 2012 року 3/4 частини подарував ОСОБА_5, яка 14 липня 2016 року свою частку подарувала ОСОБА_6, про що було укладено відповідні договори.

15 липня 2016 року позивач звернувся до Чернігівської міської ради з заявою про припинення права оренди земельної ділянки у зв'язку зі зміною власника об'єкту нерухомого майна.

Згідно листа Управління земельних ресурсів від 05 грудня 2016 року питання про розірвання договору оренди земельної ділянки мало бути включено до проекту рішення чергової сесії міської ради при передачі її в оренду новим власникам нерухомого майна.

Після дарування позивачем нерухомого майна, що розташоване на орендованій земельній ділянці, він не сплачував орендну плату за земельну ділянку, в зв'язку з чим утворилась заборгованість з її сплати на загальну суму 22 802 грн 02 коп. і Головним управлінням ДФС у Чернігівській області було прийнято рішення про подання адміністративного позову до суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Чернігівської міської радипідлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення Апеляційного суду Чернігівської області не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічні положення щодо оренди землі містяться у частині першій статті 93 ЗК України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В частинах другій та третій статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Згідно приписів частини першої та другої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовано у статті 377 ЦК України.

Відповідно до пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції з врахуванням наведених вище норм правильно виходив із того, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, то новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я шляхом укладення договору оренди. Тобто чинне законодавство не містить приписів про автоматичний перехід права користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт нерухомості, до нового власника нерухомого майна, а також автоматичний перехід обов'язків щодо сплати новим власником орендної плати за попереднім договором оренди, стороною якого він не є, без додержання законодавчо встановленого порядку набуття права користування земельною ділянкою (статті 123-125 ЗК). Виникнення такого права можливо лише за рішенням власника землі, що перебуває у державній або комунальній власності.

Разом з тим суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що з урахуванням положень статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України, статті 7 Закону України «Про оренду землі», з моменту укладення договорів дарування частин нежитлового приміщення, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право користування земельною ділянкою у ОСОБА_3 за договором оренди землі від 15 червня 2015 року № 2673 припинилось, а отже зазначений договір є таким, що припинений з 14 липня 2016 року (день укладення ОСОБА_3, який діяв в інтересах ОСОБА_5, договору дарування 3/4 частин нежитлового приміщення), оскільки судом апеляційної інстанції не було враховано наступне.

ОСОБА_3 11 липня 2008 року було укладено договір дарування 1/4 частини будівлі елінгу з ОСОБА_4, 12 червня 2012 року - 3/4частин будівлі елінгу з ОСОБА_5, тобто на момент укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673 ОСОБА_3 вже не був власником будівлі елінгу, розташованої по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,2034 га, кадастровий номер :02:044:0044.

При цьому укладення 14 липня 2016 року ОСОБА_3 договору дарування 3/4 частин будівлі елінгу з ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності ніяким чином не впливає на його права та обов'язки за договором оренди земельної ділянки, оскільки відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до положень статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673, в ньому сторони передбачили підстави зміни його умов і припинення його дії. Так, згідно пунктів 28-30 спірного договору він втрачає силу у разі його припинення або розірвання. Підставою припинення договору є: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; примусовий викуп (вилучення) земельної ділянки у разі суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або орендодавця (у разі зміни умов господарювання, внаслідок змін у чинному законодавстві України); в разі ліквідації юридичної особи - орендаря, в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. Підставою розірвання договору є взаємна згода сторін; вимога однієї із сторін у випадку не виконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором; добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності орендаря.

Правові підстави припинення договору оренди землі визначені у частинах першій та другій статті 31 Закону України «Про оренду землі», до яких віднесено: закінчення строку, на який його було укладено; викуп земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерть фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідація юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства), в інших випадках, передбачених законом.

Разом з тим, договір оренди земельної ділянки від 15 червня 2015 року № 2673 не може бути визнаний припиненим з тієї підстави, що відбувся перехід права власності на будівлю, що розташована на орендованій іншою особою земельній ділянці, оскільки перехід права власності позивача, як вже зазначалося, на будівлю елінгу до інших осіб відбувся ще до укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

Частиною третьої статті 31 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що положеннями статті 7 Закону України «Про оренду землі», а також спірним договором оренди земельної ділянки, не передбачено обов'язку міської ради як орендодавця припинити дію договору оренди земельної ділянки у разі переходу права власності на будівлю, розташовану на орендованій земельній ділянці, від особи, яка не є стороною договору оренди земельної ділянки, до іншої особи.

Також місцевий суд обґрунтовано зазначив, що коли фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, умовами договору та законодавством передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, проте з такими вимогами щодо способу припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_3 до суду не зверталася.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням вказаного з ОСОБА_3 на користь Чернігівської міської ради підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 768 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської міської ради задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року скасувати.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Чернігівської міської ради витрати, пов'язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 768 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович