ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1127/18
Провадження № 22-ц/4820/1069/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року, суддя Семенюк В.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк), звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 13.09.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та витягом з Тарифів Банку складають єдиний договір.

Позичальник не виконала свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати коштів за користування кредитом, в зв`язку з чим станом на 21.01.2018 року розмір заборгованості складав 17818 грн. 80 коп., у тому числі 8061,04 грн. - заборгованість за кредитом, 3147,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5285,20 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 824,70 грн. - штраф (процентна складова).

У зустрічному позові ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 13.09.2013 року, укладений між нею та Банком.

В обґрунтування вимог зазначила, що оскільки оспорюваний договір був нею укладений до досягнення повноліття, без згоди батьків, тому відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 2125 ЦК України правочин є недійсним.

Рішенням Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.03.2019 року в задоволенні позову Банку відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №б/н від 13.09.2013 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення поданого ним позову, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на ту обставину, що при укладенні спірного договору кредиту суд не звернув уваги на ту обставину, що хоча на момент укладення ОСОБА_1 і не досягнула 18 років, однак спірний договір є дрібним побутовим і позичальник мала право самостійного укладення договору, без згоди батьків. Кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. був встановлений лише у вересні 2016 року. До того часу боржник кредитними коштами не користувалася. Крім того, на думку апелянта, кредитний договір був в подальшому схвалений батьками ОСОБА_1 , оскільки у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 221 ЦК України після пред`явлення Банком позову до позичальника про стягнення кредитної заборгованості батьки останньої не заявили претензій до кредитної установи протягом одного місяця.

В судове засідання учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення. а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення є законним і обґрунтованим.

В силу ст. ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2013 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, на підставі чого отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 з отриманням пластикової картки. Відповідно до довідки Банку за період з 14.09.2016 року по 31.01.2017 року кредитний ліміт збільшився з 500 грн. до 3800 грн.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову Банку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 суд обґрунтовано виходив з того, що на момент підписання анкети-заяви 13.09.2013 року позичальнику виповнилося 15 років, кредитний договір не є дрібним побутовим, був укладений без згоди батьків позичальника, тому в силу ч. 2 ст. 203 ЦК України він є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно зі ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові угоди. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Частинами 2, 4 статті 32 ЦК України, зокрема, передбачено, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 33 ЦПК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 221 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлючвачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензій другій стороні.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Посилання апелянта на ту обставину, що спірний правочин є дрібним побутовим, тому ОСОБА_1 могла самостійно укласти договір, без згоди батьків є безпідставним. Суд обґрунтовано зазначив, що кредитні правовідносини є досить складними за своєю суттю, передбачають обов`язок позичальника періодично, в обов`язковому порядку вносити кошти на користь кредитора, а за невиконання кредитних зобов`язань позичальником передбачено майнову відповідальність. ОСОБА_1 , яка на момент укладення кредитного договору не досягла 16 років, не маючи самостійного заробітку та власного майна, не могла виконувати умови кредитування, що і призвело до нарахування значної суми боргу за невиконання договірних зобов`язань, 17818,80 грн. Та обставина, що кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. був встановлений ОСОБА_1 банком лише у вересні 2016 року не вказує на те, що спірний правочин є дрібним побутовим, оскільки за умовами кредитного договору встановлення ліміту та зміна його розміру відноситься до виключної компетенції кредитної установи і не потребує подальшого узгодження з позичальником (п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов кредитування). Таким чином за умовами договору Банк може в будь-який момент встановити кредитний ліміт, змінити його розмір.

Необґрунтованим є також довід апелянта щодо подальшого схвалення батьками ОСОБА_1 спірного договору, оскільки вони в місячний строк не пред`явили претензій Банку щодо укладення дочкою кредитної угоди. Як вбачається з матеріалів справи позов Банку був пред`явлений до ОСОБА_1 в лютому 2018 року, зустрічний позов ОСОБА_1 до Банку пред`явлено в травні 2018 року. Справа не містить доказів того, що батьки позичальника дізналися про укладення дочкою кредитного договору як після пред`явлення позову, так і будь-якої іншої дати, тому відсутні правові підстави для висновку щодо схвалення батьками позичальника укладення правочину в порядку ч. 1 ст. 221 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що суду необхідно було застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені статтею 216 ЦК України безпідставні, з відповідною заявою Банк до суду першої інстанції не звертався.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.10.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова