Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 321/1653/13-ц

провадження № 61-18656св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року в складі колегії суддів: Кухаря С. В., Гончар М. С., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору від 11 квітня 2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, строком дії три роки, тобто до квітня 2010 року. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого, станом на вересень 2013 року виникла заборгованість з погашення кредиту в розмірі 16 876,68 грн.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за договором від 11 квітня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період із 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року у розмірі 16 876,68 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 11 квітня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період із 12 вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року у розмірі 16 876,68 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 310,32 грн, а всього в сумі - 1 7187 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що на порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов`язання не виконала, передбачені умовами договору платежі не внесла, в зв`язку з чим станом на вересень 2013 року утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги обґрунтовані, проте позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки останній платіж на погашення боргу за вказаним договором здійснено 04 лютого 2010 року, а з позовом банк звернувся до суду лише 17 вересня 2013 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та рішення суду залишити в силі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що посилання суду на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам. Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. При цьому, укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а тому договір діє до цього часу.

Крім того, у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов`язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, водночас, суми нарахувань, здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача. Отже позовні вимоги банку про стягнення заборгованості зі сплати процентів, які нараховані упродовж останніх трьох років, що передувало зверненню до суду з цим позовом, та неустойки, підлягають задоволенню.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просила скаргу відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанцій відповідає вимогам ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредитну карту зі строком дії до квітня 2010 року зі встановленим початковим лімітом на суму 2 500,00 грн. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язалась здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Крім того, встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала,останній платіж на погашення боргу здійснила 04 лютого 2010 року.

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідач 11 квітня 2007 року отримала кредитну карту зі строком її дії до квітня 2010 року, при цьому повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Останній платіж на погашення суми боргу за вказаним договором здійснено відповідачкою 04 лютого 2010 року

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, з огляду на те, що перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з березня 2010 року, а з позовом банк звернув до суду лише 17 вересня 2013 року, тобто за межами установленого законом строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а тому договір діє й до цього часу, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови в задоволенні позову зі спливом строку позовної давності, не заслуговують на увагу.

Пролонгація договору передбачена Умовами та правилами банківських послуг, які не були підписані позичальником, а тому не можуть бути взяті до уваги як належні докази на підтвердження зазначених позовних вимог, при цьому строк дії виданої відповідачці кредитної картки встановлено до квітня 2010 року, що не заперечувалося сторонами у справі.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська