Справа № 473/3504/19
"04" жовтня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2016 року, реєстр. №364 він є співвласником (власником 63/100 часток) житлового будинку АДРЕСА_1 .
В будинку з 20 вересня 2016 року зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивача та з моменту її проведення в житловому приміщенні без поважних причин не проживає, участі у витратах на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, особистих речей відповідача в житловому приміщенні немає, проте останній не знявся з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права власності (додатковий тягар у вигляді понесення додаткових витрат на комунальні послуги, неможливості оформити субсидію та продати свою частку будинку).
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив визнати відповідача таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2016 року, реєстр. №364 є співвласником (власником 63/100 часток) житлового будинку АДРЕСА_1 .
В будинку з 20 вересня 2016 року зі згоди позивача зареєстрований відповідач, який не є членом його сім`ї.
Згідно показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 16), ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з моменту її проведення, а реєстрація була необхідна останньому лише формально (з метою працевлаштування) без права проживання.
Проте останній на вимогу власника не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права власності (додатковий тягар у вигляді понесення додаткових витрат на комунальні послуги, неможливості оформити субсидію та продати свою частку будинку).
Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Оскільки відповідач не є членом сім`ї власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду).
Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим).
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічні роз`яснення надав й Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.
За встановлених обставин, суд вважає, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням внаслідок не проживання цієї особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Позивач не бажає компенсувати понесені ним судові витрати, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача , яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв