ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/254/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - представника УПФУ

Тернопільської області - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10043/18 за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутої пенсії у сумі 55203,78 грн.

В обґрунтування позову Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області посилається на те, що кошти в зазначеному розмірі були виплачені відповідачці за період з 01.04.2014 року по 31.01.2018 рік у зв'язку з розрахунковою помилкою з боку позивача (виплата пенсії проводилася без представлення ознак приналежності до внутрішньо - переміщеної особа, яка проживала та була зареєстрована на території України). У зв'язку з цим, позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року у задоволені позову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (м. Тернопіль, вул. Руська,17) до ОСОБА_2 (село ОСОБА_3, вул Лісова, 60 Тернопільський район Тернопільської області) про стягнення коштів в сумі 55203,78 відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2018 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася 27 серпня 2015 року в Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецьк в Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі. До заяви було додано копію паспорта із зазначенням місця реєстрації: Тернопільський район, село Великі Гаї, вул. Лісова, 60 та довідку Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації від 27.08.2015 № 1205 про те, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в управлінні як одержувач будь-яких видів соціальних допомог і компенсації станом на 27.08.2015 рік.

На запит об'єднаного управління №2222/06 від 13.02.2018 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області повідомило, що ОСОБА_2, 08.12.1944 р. н. щодо оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталася. Знята з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.09.2015 року.

02.05.2018 року об'єднаним управлінням отримано лист №10.4-3196 від 13.04.2018 року від Пенсійного фонду Російської федерації (УПФР в м. Севастополь), в якому зазначалося, що ОСОБА_2, 08.12.1944 р. н. яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, отримувала пенсію по віку до 31.10.2017 року. З 01.11.2017 року перейшла на пенсію по лінії Міністерства оборони.

Таким чином, ОСОБА_2 отримувала пенсію в Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та в УПФРФ в м. Севастополі одночасно. Внаслідок відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2014 року по 31.01.2018 року утворилась переплата у сумі 55203,75 грн. В даному випадку мала місце рахункова помила з боку об'єднаного управління, а також недобросовісність з боку набувача.

Відзив на апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області не поступив.

У судовому засіданні представник Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області -ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 повідомлена про день, час та місце розгляду справи через сайт судової влади України, оскільки проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів в розмірі 55203,78 грн, які є пенсійною виплатою, призначеною їй Тернопільським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України Тернопільської області, як не встановлено й наявності рахункової помилки.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він є мотивованим і ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася 27.08.2015 року в із заявою про переведення пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецьк в Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі.(а.с.5). До заяви було додано копію паспорта із зазначенням місця реєстрації: Тернопільський район, село Великі Гаї, вул. Лісова, 60 та довідку Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації від 27.08.2015р. №1205 про те, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в управлінні як одержувач будь-яких видів соціальних допомог і компенсацій станом на 27.08.2015року, що не заперечується представником позивача.

Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільському районі 31.08.2015року направлено електронний запит на електронну пенсійну справу.

Об'єднаним управлінням витребувано первинні документи, які підтверджують період роботи з 18.07.1961р. по 07.08.2010р. за період, що відповідає даним електронного нарахування пенсій. Оригінал пенсійної справи неможливо отримати, оскільки паперова пенсійна справа знаходиться в Управлінні Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецьк, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території.

Для уникнення подвійної виплати пенсії на території України до справи долучено витяг з Центральної бази даних одержувачів пенсій, який свідчить про те, що ОСОБА_2 востаннє отримувала пенсійну виплату в Управлінні Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецьк.

11 вересня 2015 року згідно електронного варіанту пенсійної справи пенсію відновлено з 01.09.2014року, проте при відновленні пенсійної виплати спеціалістами управління не проставлено ознаку приналежності до внутрішньо-переміщеної особи у зв'язку із проживанням та реєстрацією ОСОБА_2 на території України, не взявши до уваги довідку з Управління соціального захисту населення, що вона не перебуває на обліку як одержувач будь-яких видів соціальних допомог, в тому числі як внутрішньо-переміщена особа.

На запит об'єднаного управління №2222/06 від 13.02.2018 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області повідомлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталася. Знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 15.09.2015року, що стверджується із оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи ОСОБА_2 і підтверджується представником позивача.

Як вбачається із довідки до рішення міжвідомчої комісії від 22.05.2018року, установлено переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01.09.2014р. по 31.01.2018 р. в сумі 55203,78 грн. у зв'язку із порушенням ст. 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто з виплатою пенсії без проставлення ознаки приналежності до внутрішньо-переміщеної особи, яка проживала та реєстрована на території України. (а.с.7).

Відповідно до розпорядження заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, пенсійна справа ОСОБА_2 з 01.06.2018року закрита 15 кодом виплати у зв'язку з виплатою пенсії без проставлення ознаки приналежності до внутрішньо-переміщеної особи, яка проживала та зареєстрована на території України. (а.с.8)

Відповідно до ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим Постановою Кабінетом Міністрів України від 08.06.2016 року №365 документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно до статі 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадяни України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Матеріалами справи доведено, що на час призначення пенсії ОСОБА_2 була громадянкою України.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України Про пенсійне забезпечення суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В українському законодавстві відсутнє визначення поняття рахункова помилка.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує представник позивача, а не помилка, пов'язана з неналежним виконанням обов'язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.

Таким чином, сам факт виплати пенсії без проставлення ознаки приналежності до внутрішньо-переміщеної особи у зв'язку із проживанням та реєстрацією ОСОБА_2 на території України не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, не можна вважати рахунковою помилкою у розумінні ст. 1215 ЦКУ, а також не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_4 отриманих коштів в розмірі 55203,78 грн, які є частиною пенсійної виплати призначеної пенсії.

Пунктом 71 рішення європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України від 20.11.2011 року встановлено, що ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі Пінкова та Пінк проти Чеської республіки, у справі ОСОБА_3 проти Хорватії та у справі Трго проти Хорватії.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у сказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Подаючи апеляційну скаргу Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області посилається на лист №10.4-3196 від 13.04.2018 року від Пенсійного фонду Російської федерації (УПФР в г. Севастополе), в якому зазначається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. кв.44 отримала пенсію по віку до 31.10.2017 року. З 01.11.2017 року перейшла на пенсію по лінії Міністерства оборони. (а.с.54-55). При тому, що отриманий він 2 травня 2018 року, що підтверджується їх вхідним штампом, а позовна заява подана до суду 01.06.2018 року.

Колегія суддів доходить висновку, що апелянт допустив порушення ст. 83 ЦПК України належним чином не обґрунтував неможливість подання додаткових доказів у встановлений законом строк під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому, докази, які додані до апеляційної скарги, не є належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що переплата яка виникла при виплаті пенсії ОСОБА_2 була спричинена рахунковою помилкою з боку об'єднаного управління у зв'язку з не проставленням ознаки приналежності до внутрішньо-переміщеної особи у зв'язку із проживанням та реєстрацією відповідача на території України, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до вірного висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів щодо отримання подвійної пенсії ОСОБА_2 як на території України так і на тимчасово окуповані території Криму, чим спростовано доводи апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи зазначений позов правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року залишити без зміни.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

ОСОБА_5