Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 404/3641/16-ц

провадження № 61-26566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року у складі судді Бершадської О. В. і ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Кіселика С. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк»), перейменованого в Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про зобов'язання відповідача видати позивачу через касу банку грошові кошти за депозитними договорами «Копилка, 6 мес.» від 08 червня 2012 року з урахуванням відсотків за вкладами та пені за несвоєчасне повернення коштів у розмірі 585,12 доларів США та 21 350,21 євро у валюті вкладів.

Позов мотивований тим, що 08 червня 2012 року між позивачем і відповідачем укладено договір банківського вкладу «Копилка 6 мес.» № 312649227 строком на 6 місяців на суму 434,10 доларів США зі сплатою 7,75 % річних. Для поповнення та перевірки вкладу позивачеві видано банківську картку «Електронна ощадна книжна» № НОМЕР_6. Цього ж дня між позивачем і ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір банківського вкладу «Копилка 6 мес.» № 7 строком на 6 місяців на суму 2 803,37 євро зі сплатою 6,75 % річних, особовий рахунок № НОМЕР_3. Для поповнення та перевірки вкладу видано банківському картку «Електронна ощадна книжка» № НОМЕР_7. Зазначені договори укладені між позивачем і відповідачем у Кримському регіональному відділенні ПАТ КБ «Приват Банк», яке після окупації півострова припинило свою діяльність. У травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення належних йому коштів, на що отримав відповідь про відмову у поверненні коштів із вказівкою на відомості щодо номерів депозитних договорів та дати їх укладення, які обліковуються у банківській установі на ім'я ОСОБА_3 Такі дані суттєво відрізняються від тих, що є у позивача. Проте будь-яких інших договорів із відповідачем позивач не укладав, а на його запит про отримання копій укладених договорів ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено з посиланням на окупацію території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, через яку функціонування банківської системи у цьому регіоні припинено, а запровадженням Національним банком України надзвичайного режиму роботи в АРК та місті Севастополь унеможливлює проведення будь-яких банківських операцій. Договори, на які відповідач посилається у довідці, ніколи позивачем не укладались, а відмова відповідача у поверненні грошових вкладів є порушенням умов договорів і вимог чинного законодавства.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення банківського вкладу, відсотків та пені за несвоєчасне повернення вкладу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу надав лише копії заяв на оформлення вкладів «Копилка, 6 мес.» та копії електронної ощадної книжки, проте, надані ксерокопії заяв не містять печатки банківської установи, договору, який мав би бути укладений після підписання заяв. У заяві зазначено банківський рахунок, однак доказів внесення коштів на вказаний рахунок позивач не надав. Довідка Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» від 03 червня 2014 року № 100487512, виготовленої Операційним центром NPS і підписаної начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ, підпис якого завірений малою печаткою банку, визнана судом належним і допустимим доказом, який би підтверджував розмір вкладів, заборгованість за вкладом та відсоткам на даний час, оскільки не містить повних даних щодо номеру рахунку та номеру вкладу. Номера рахунків і дата їх відкриття, зазначені у копіях наданих позивачем заявах про оформлення вкладів «Копилка, 6 мес.», відрізняються від тих, які обліковуються в банківській установі. Зазначена довідка виготовлена 03 червня 2014 року, в той час як, згідно з нормативними актами Національного банку України з 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинена. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності на даний час між позивачем і банком правовідносин щодо банківського вкладу, а також, що позивачем внесені грошові суми на зазначені ним рахунки. Оригінали договорів, квитанцій або інших документів, на підтвердження того факту, що між позивачем і банком існують правовідносини щодо банківського вкладу та наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунках позивача, відкритих на підставі зазначених позивачем договорів, суду не надані.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що предметом даного спору є договори депозитного вкладу та рахунки, на підставі яких на ім'я позивача було видано банківські картки для можливості користування ними. На обґрунтування доводів своїх позовних вимог позивач надав заяви на оформлення вкладів «Копилка, 6 мес.», копії банківських карток, а також копії довідок про наявність інших договорів та рахунків, виданих на його ім'я, які суттєво відрізняються від тих, про які позивач заявляє. Беззаперечні докази на підтвердження наявності між сторонами правовідносин, внесення позивачем на депозитні рахунки зазначених коштів у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 404/3641/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

02 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щосаме банк, а не його філія, має відповідати за депозитними зобов'язаннями, тому припинення діяльності філії не припиняє даних зобов'язань. Позивач посилається на ухвалу ВССУ від 19 грудня 2016 року у справ № 344/864/15-ц, в якій зазначено, що договір банківського вкладу з видачею картки укладено шляхом підписання анкети-заяви, рахунок за яким відкритий в Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк». У цій справі ВССУ врахував довідку, видану Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01 грудня 2014 року про залишок коштів на рахунку позивача. Аналогічна позиція відображена в ухвалах ВССУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 161/14913/15-ц, від 05 жовтня 2016 року у справі № 201/3971/15-ц. Позивач вказує на наявність у нього оригіналів анкет-заяв, копії яких він долучив до позовної заяви у цій справі. Однак Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило у видачі коштів з депозитних рахунків, пославшись на дані інших рахунків, ніж ті, що зазначені у анкетах-заявах. ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у наданні позивачу копій договорів, відповідно до яких позивачу відкриті рахунки за заявами-анкетами, та йому не пояснили, чому дані у заявах-анкетах і довідках про залишок коштів не збігаються. Відповідач не надав доказів неукладення договорів банківських вкладів з позивачем і невідкриття рахунків. У рішенні від 27 жовтня 2017 року у справі № 320/9196/14-ц ВССУ визнав належним доказом довідку Кримського регіонального управління банку від 22 травня 2014 року про наявність у позивачки рахунку за депозитом «Стандарт» з грошовими коштами на суму 40 945,64 доларів США, що мають належні реквізити та підписи уповноваженої особи. Вважає, що з позивача неправомірно судами першої і апеляційної інстанції стягнуто судовий збір, оскільки позивач як споживач звільнений від сплати судового збору.

Позиції інших учасників

У грудні 2017 року відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заперечення мотивовані тим, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на депозитний рахунок вкладника підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам законодавства і звичаям ділового обороту Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ (постанова Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1891цс15. Позивач не надав на підтвердження позовних вимог договорів банківського вкладу та квитанцій про внесення грошових коштів на депозитні рахунки. На дані правовідносини не поширюється норми Закону України «Про захист прав споживачів» про пеню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 червня 2012 року ОСОБА_3 подав до ПАТ КБ «Приват Банк» в особі Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приват Банк» заяви № SAMDN5757 та № SAMDN2359 про оформлення вкладів «Копилка, 6 мес.» у розмірі 434,10 доларів США та 2 803,37 євро із встановленням процентної ставки у розмірі 7,75% та 6,75% та відкриттям рахунків № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3, відповідно.

Згідно з пунктом 3 заяв від 08 червня 2012 року за № № SAMDN5757 і SAMDN2359 про оформлення вкладу «Копилка, 6 мес.» у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у заяві.

У довідках № НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року, виданих начальником координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім'я позивача видано банківську карту № НОМЕР_5 до договору вкладу SAND 7370 та банківську карту № НОМЕР_4 до договору вкладу SAND 7360.

Відповідно до довідки від 03 червня 2014 року № НОМЕР_1, виданої начальником координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 08 травня 2014 року ОСОБА_3, паспорт серії ЕЕ 778841, виданий МВС УКР в Криму Євпаторійським РВУМВС у Криму 13 вересня 2002 року має у ПАТ КБ «Приват Банк» рахунок № НОМЕР_5, оформлений 09 грудня 2012 року, з розміром коштів на ньому у сумі 490,15 доларів США та рахунок № НОМЕР_4, оформлений 09 грудня 2012 року, із розміром коштів на ньому у сумі 18 267,56 євро.

09 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до банківської установи з проханням надати копії договорів, укладених між ним і банком 09 грудня 2012 року.

Листом від 11 липня 2015 року за № 20.1.0.0.0/7-20150709/2415 відповідач повідомив ОСОБА_3, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим, діяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Кримського півострова припинена, запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі обмежує можливість проведення банківських операцій.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК Українивизначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня2011 року № 174, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов'язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Тобто, вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» банки зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Згідно з витягом з протоколу від 15 травня 2014 року №18 ПАТ КБ «Приват банк» прийняте рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приват банк».

Апеляційним судом встановлено, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «Приват Банк» в особі Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договори № SAMDN5757 «Копилка, 6 мес.» та № SAMDN2359 «Копилка, 6 мес.» про передання вкладів у розмірі 434,10 доларів США та 2 803,37 євро із встановленням процентної ставки у розмірі 7,75% та 6,75%, відповідно.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів внесення позивачем на депозитні рахунки коштів, про повернення яких заявляє позивач, а також наявності залишку коштів позивача на депозитних рахунках, вказаних у заявах № SAMDN5757 і № SAMDN2359 від 08 червня 2012 року.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами попередніх інстанцій надана належна оцінка довідці від 03 червня 2014 року № , в якій зазначено інші номера рахунків і дати їх відкриття, ніж ті, щодо зазначені у заявах позивача про відкриття вкладів від 08 червня 2012 року, з огляду на що судами зроблено обґрунтований висновок щодо недоведеності позивачем наявності заборгованості у відповідача за тими договорами банківських вкладів, на які посилається позивач у позові.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення суду щодо відмови у задоволенні позовної вимоги постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неправомірне стягнення судами суми судового збору є обґрунтованими.

Рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_3 на користь держави стягнуто судовий збір 7 992,40 грн.

Стягуючи з позивача судовий збір, суд першої інстанції не застосував статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягала застосуванню.

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18 зауважила на тому, що системний і комплексний аналіз Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем.

Суди попередніх інстанцій на зазначену обставину уваги не звернули. Позивач у апеляційній скарзі посилався на неправомірне стягнення з нього судом першої інстанції судового збору, проте апеляційний суд не навів доводів у частині відхилення даних аргументів позивача та залишив в силі рішення суду першої інстанції щодо стягнення судового збору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції неправомірно стягнув з позивача судовий збір, а апеляційний суд, переглядаючи дане рішення, залишив в силі рішення суду першої інстанції у частині стягнення з позивача судового збору, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у частині стягнення судового збору з позивача, та ухвала апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення судового збору підлягають скасуванню.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач під час подання апеляційної скарги судовий збір не сплачував. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року щодо відхилення апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року з позивача судовий збір не стягувався. За подання касаційної скарги позивач судовий збір не сплачував. З огляду на зазначене, підстав для перерозподілу судового збору немає.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 7 992,40 грн та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року у частині залишення без змін рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 7 992,40 грн скасувати, судовий збір віднести на рахунок держави.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук