ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6702/19 Справа № 212/3027/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги:позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Власенком М.Д. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 15 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 09.10.1997 року йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності.

01.11.2001 року підтверджено 45% інвалідності.

04.12.2009 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває виражений біль та обмеження рухів в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, переважно в ліву,крутячий біль в правому колінному суглобі, утруднену ходу, біль та обмеження рухів в шийному відділі хребта, плечових та ліктьових суглобах, більше зліва, відчуття затерпання в дистальних відділах кінцівок та слабкість в ногах,судоми в м`язах та пальцях рук;періодичний головний біль, запаморочення та похитування при ході.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір, якої оцінює в 170 000грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь держави судовій збір в розмірі 768,40 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності визначеної судом суми моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, ставить питання про зміну судового рішення в частині збільшення розміру стягнутої судом моральної шкоди до 160 000 грн. При цьому, позивач зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував конкретні обставини справи, відсоток втрати ним працездатності, ступінь тяжкості отриманого професійного захворювання та пов`язані з ним моральні страждання, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я, ступінь вини відповідача, у зв`язку із чим вважає визначену судом суму моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Суха Балка», вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, суд помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодовувати позивачу моральну шкоду. При цьому зазначає, що позивач свідомо обрав місце роботи із шкідливими умовами праці і робота в цих умовах праці залежала виключно від особистого волевиявлення позивача, якого було повідомлено про умови праці та наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тобто позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, а відповідач не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Окрім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм ст..23 ЦК України та вважає визначений судом розмір моральної шкоди таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.1990 року по 30.03.2010 року працював на підприємстві відповідача, а саме підземним кріпильником, електорслюсарем по ремонту гірничого обладнання, завідуючим складом РУ Суха Балка, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», звільнився у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.7-12).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.09.1997 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: Радикулопатія п/крижова та шийна на фоні спондилоартрозу з вираженим порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу ПФС-2 ст., ДФА ліктьових суглобів ПФ1 ст., ДФА правого колінного суглоба ПФ1-2 ст.. фаза загостерння.

Висновком МСЕК від 09.10.1997 року позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з переоглядом, (а.с. 15).

При наступних переоглядах з 01.10.2001 року встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та третю групу інвалідності з переоглядом (а.с.16-17), остаточно висновком МСЕК від 04.12.2009 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності з 04.12.2006 року безстроково та ІІІ група інвалідності ( а.с. 18).

20.09.1997 року ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого єПрАТ «Суха Балка» було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача ОСОБА_1 , у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: робота на протязі 11 років 8 місяців в умовах фізичного перенапруження м`язів, вимушеної пози тіла та високої вологості. Відсутність технічних рішень по механізації усіх процесів при кріпленні порід виробіток.(а.с. 13-14), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено (а.с.14).

На підставі встановлених обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходив із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 1997 році, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Також, судом було враховано національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 60 % втрати працездатності та ІІІ гр.. інвалідності безстроково в 2009 році, а саме норм ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на допустимість наявності негативних факторів на виробничому середовищі, укладання трудового договору та попередження позивача про наявність шкідливих факторів виробничого процесу не знімають з відповідача ПрАТ «Суха Балка» обов`язку відшкодувати наслідки негативного впливу на здоров`я працівника.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено, що професійне захворювання виникло через роботу позивача на протязі 11 років 8 місяців в умовах фізичного перенапруження м`язів, вимушеної пози тіла та високої вологості. Відсутність технічних рішень по механізації усіх процесів при кріпленні порід виробіток, винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не погоджується у цій частині із доводами сторін щодо заниженого та завищеного розміру моральної шкоди.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 11 років 8 міс, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 60% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, те, що внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває постійний біль та обмеження рухів в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, переважно в ліву, крутячий біль в правому колінному суглобі, утруднену ходу, біль та обмеження рухів в шийному відділі хребта, плечових та ліктьових суглобах, більше зліва, відчуття затерпання в дистальних відділах кінцівок та слабкість в ногах,судоми в м`язах та пальцях рук;періодичний головний біль, запаморочення та похитування при ході.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди 8000 грн. відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Колегія суддів звертає увагу на не вірне визначення судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно враховано вимоги законодавства, що моральна шкода визначена у грошовому виразі становить майнову вимогу.

Напідставі викладеного, рішення суду підлягає зміні, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судового збору.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 800 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2019 року змінити в частині стягнутого з відповідача Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь держави судового збору, збільшивши цей розмір з 768,40 грн. до 800 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: