ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3429/17
Провадження № 2/210/129/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" серпня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Ступак С.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Щербини Ю.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , уточнивши позов у квітні 2019 року, просила суд визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що укладений 28 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія Фінстрім» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., який зареєстрований у реєстрі за № 405 та скасувати державну реєстрацію зміни умов обтяження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що були здійсненні державним реєстратором Марченко О.І. в зв`язку із зміною іпотекодержателя із ТОВ «Фінансова компанія «Фінстрім» на ОСОБА_4 на підставі Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, що укладений 28 лютого 2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що до Позивача ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_4 із вимогою про усунення порушення/повідомлення (в порядку ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку») від 25.07.2017.

Із указаної вимоги слідує, що між Позивачем ОСОБА_3 та АППК «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», на основі Генеральної кредитної угоди № МОЇ4/03/03/15/1565 від 20.04.2006 було укладено Кредитний Договір № 014/03-03/15/528 від 26.06.2007, Кредитний Договір № МОЇ4/03-03/261 від 28.05.2008 та Договір іпотеки № 014/03-03/Г5/1565/1 від 20.04.2006. Відповідно до вимоги ОСОБА_4 за Кредитним Договором № 014/03-03/15/528 від 26.06.2007 Позивач ОСОБА_3 заборгувала 575 604,20 грн., а за Кредитним Договором № М014/03-03/261 від 28 05 2008 року Позивач ОСОБА_3 заборгувала 355 705,50 грн. Загальна сума заборгованості, на думку Відповідача, за кредитними договорами складає 911309,70 грн. Виконання обов`язків за Кредитними договорами забезпечено іпотекою нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі 5-поверхового житлового будинку, загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 24.01.2004, згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстром № 10 від 14.01.2004 в книзі ІІН-20 за номером 4520, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № НОМЕР_2 , згідно з Витягом про реєстрацію №2650580 від 24.01.2004.

ОСОБА_4 вимагає від Позивача ОСОБА_3 у тридцяти денний строк усунути порушення та виконати зобов`язання за Кредитними договорами у повному обсязі. Якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення, ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 5.3, 5.4, 5.5, 5.6 Іпотечного договору зверне стягнення на предмет іпотеки.

Позивач у позові зазначає, що укладення договорів відступлення права вимоги між ТОВ «ФІНСТРІМ» та ОСОБА_4 було здійснено із істотним порушенням норм цивільного законодавства, з порушенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, а також із порушенням ст.228 ЦК України (вчинення правочину який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства). Окрім того, на думку позивача договір про відступлення прав вимоги, що укладений між ТОВ «ФІНСТРІМ» та ОСОБА_4 28 лютого 2017 року порушує публічний порядок, адже в супереч імперативно визначеному порядку виводить кредитний договір з-під правового регулювання Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринку фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», породжує правову невідповідність суб`єктного складу учасників кредитних правовідносин, що встановлена у параграфі 2 Глави 71 ЦК України. Крім того, спірний договір порушує конституційне право (гарантію) Відповідача, що передбачена ст.42 Конституції України, позбавляючи Відповідача державного захисту як споживача фінансових послуг. Відтак вказане є самостійною підставою для визнання (встановлення) договору про відступлення прав вимоги, що укладений між ТОВ «ФІНСТРІМ» та ОСОБА_4 28 лютого 2017 року - нікчемним.

Згідно із п. 2.3 умов договору Відступлення права вимоги за договором іпотеки яки укладений між ПАТ «КБ ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР» та ТОВ «ФІНСТРИМ», права вимоги за договором іпотеки вважаються переданими з моменту попереднього здійснення розрахунків, згідно із договором відступлення прав вимоги за договорами кредиту.Згідно із умов договору відступлення права вимоги, який укладений між ПАТ «КБ ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР» та ТОВ «ФІНСТРИМ», що викладені у розділі 3, п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 чітко вбачається, що уступка прав вимоги відбулась в обмін на плату яка загалом склала 451 000 грн. А відтак відбулось фінансування під відступлення права грошової вимоги в порядку, що визначений ст.1074 ЦК України, а отже вказаний договір є договором ФАКТОРИНГУ.Аналогічні умови містяться у договорі відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_4 . Згідно із п.2.3 умов договору права вимоги за договором іпотеки вважаються переданими з моменту попереднього здійснення розрахунків, згідно із договором відступлення прав вимоги за договорами кредиту.У договорі відступлення прав вимоги за договорами кредиту від 28 лютого 2017 року, який укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_4 , у п. 2.1 вказано, що Новий кредитор зобов`язується перерахувати Первісному кредитору суму в 451 500 грн. в якості відшкодування (компенсації) за відступлені права. Проте, сторони домовились, що вказаний платіж не є платою/винагородою Первісному кредитору за здійснене відступлення право вимоги. Одночасно у п 6.1 договору сторони вказали додаткове застереження, що Відступлення права за цим договором не є фінансовою послугою, в т.ч. факторингом в розумінні ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Податкового кодексу, інших нормативно- правових актів, чинних на території України. Позивач у позові зазначає, що штучна зміна назви грошової операції яка відбувається в межах цього договору в обмін на право вимоги, не змінює суті таких дій та їх правової кваліфікації. ОСОБА_4 отримала право вимоги в обмін на грошові кошти і здійснення такого платежу є обов`язковою умовою отримання Новим кредитором права вимоги за кредитними договорами. Це слідує, зокрема із п. 4.2, 4.3 згідно із яким, моментом набуття прав вимоги за Кредитним договором є зарахування грошових коштів від Нового кредитора на рахунок Первісному кредитору. Відсутність такого платежу має наслідком не набуття Новим кредитором прав вимоги, а договір відступлення прав автоматично вважається припиненим.

Укладений між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕНБАНКАВАЛЬ» та ПАТ «КБ ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР» є договором факторингу. Адже укладався з обох сторін спеціальними суб`єктами - банківськими установами, за плату. Аналогічно укладений між ПАТ «КБ «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР» та ТОВ «ФІНСТРИМ» договір відступлення є також факторингом. Зазначене також підтверджується і правовою позицією Великої палати Верховного суду від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР 76860058). А отже, з огляду на ч.2 ст.1083 ЦК України усі наступні правочини про передачу прав кредитора за кредитними договорами та договором іпотеки обов`язково мають бути договорами факторингу, а не звичайної цесії.У відповідності до ст.203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.За змістом ст.215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статті 203 цього Кодексу.Отже договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що укладений 28 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія ФІНСТРІМ» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., який зареєстрований у реєстрі за № 405 суперечить актам цивільного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала до суду відзив в якому зазначила, що заявлені позовні вимоги відповідачем не визнаються та в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що укладені договори між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», (первісним кредитором) та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР», (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 р. , між ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ TTAPTHF.P», (первісним кредитором) та ТОВ «ФІНСТРИМ», (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 р. та між ТОВ «ФІНСТРИМ», (первісним кредитором) та ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 р. ні яким чином не відносяться до поняття договору факторингу, оскільки ст.1077 ЦК України зазначено, що фінансування під відступлення права грошової вимоги здійснюється клієнтом Фактору, а не навпаки, та зазначили, що аналізу змісту Договору про відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 р., укладеному між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», (первісним кредитором) та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР», (новий кредитор) вбачається, що він є оплатним договором про відступлення права вимоги, а відтак за своєю суттю не є договором Факторингу, він не передбачає надання фінансових послуг Банками чи фінансовими установами, аналогічні положення містяться і в інших договорах про відступлення права вимоги. У відзиві представник відповідача зазначає, що так як вказані вище договори відступлення права вимоги не мають ознак факторингу, спірні Договори відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 р. є оплатними правочинами щодо заміни кредитора у зобов`язанні (який регулюється ст.ст. 512-519 ЦК України), а не договорами надання фінансової послуги (фінансування) - факторингу (ст.ст. 1077-1086 ЦК України.), у зв`язку з чим доводи позивача щодо того, що договори відступлення права вимоги є за своєю суттю договором факторингу є абсолютно необгрунтованим.

Крім того, представник відповідача зазначила, що на підставі укладених між ТОВ «ФІНСТРИМ», та ОСОБА_4 договорів відступлення права вимоги (за кредитними договорами) та договором іпотеки, відбулась заміна особи у зобов`язанні, яке виникло з кредитних договорів, а не сторін кредитного договору, отже в такому випадку ніякого дозволу на здійснення банківської чи фінансової діяльності та ліцензій ОСОБА_4 не потрібно. Метою договору відступлення права вимоги (за кредитними договорами), укладеного між ТОВ «ФІНСТРИМ», та ОСОБА_4 є передання прав іншій особі за правочином,саме прав. В договорі відступлення права вимоги (за кредитними договорами) від 28.02.2017 р., укладеним між ТОВ «ФІНСТРИМ» (первісний кредитор), та ОСОБА_4 (новий кредитор), в п.1.1. вказано, що Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору право вимоги за кредитними договорами. В договорі відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.02.2017 р., укладеним між ТОВ «ФІНСТРИМ» (первісний кредитор та/або іпотекодержатель), та ОСОБА_4 (новий кредитор), в п. 1.1. вказано, що іпотекодержатель передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договором іпотеки №014/03-03/15/1565/1 від 20.04.2006 року.

На підставі укладених договорів відступлення права вимоги (за кредитними договорами) від 28.02.2017 р. ОСОБА_4 не стала кредитодавцем, оскільки укладання вказаних договорів відступлення права вимоги не потягло за собою наслідком внесення змін у самі кредитні договори в частині особи Кредитора (кредитодавця).У зв`язку із вищенаведеним, укладення договорів відступлення права вимоги (за кредитними договорами) не порушує публічний порядок за ст. 228 ЦК України, не порушує вимог ст. 203,215 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною адресою знаходження, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідач отримував судові повістки 09.08.2018 року, 18.10.2018 року, 24.10.2018 року, 05.02.2019 року, однак в судові засідання не з`явився, будь-яких заяв до суду не подавав. Відзиву на позовну заяву від ТОВ «Фінстрім» до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи по суті, наданих до суду іншими учасника.

Заслухавши доводи та заперечення присутніх під час судового розгляду представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що уточнений позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, беручи до уваги наступне.

Судом встановлено, що 20 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі начальника Центрально-Міського відділення Криворізької філії АППБ «Аваль» Березовською І.П., що діяла на підставі Довіреності №6 від 04.04.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстром №3134 та ОСОБА_3 було укладено Генеральну кредитну угоду №014/03-03/15/1565, відповідно до п.1.2 вказаного угоди предметом договору є надання позичкової заборгованості Позичальнику за наданими в рамках даної Угоди кредитами, який не повинен перевищувати 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США строком на 84 (вісімдесят чотири) місяці. (а.с.13-16 т. 1)

20 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» в особі начальника Центрально-Міського відділення Криворізької філії АППБ «Аваль» Березовською І.П., що діяла на підставі Довіреності №6 від 04.04.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстром № 3134 та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки №014/03-03/15/1565/1, відповідно до п.1.1 вказаного договору цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди № 014/03-03/15-1565 від 20 квітня 2006 року та Кредитного договору №014/03-03/1566, який є його невід`ємною частиною, укладені між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткові угоди до неї, що можуть бути укладені в подальшому. Відповідно до п.1.2 вказаного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 84.,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 24.01.2004 року, згідно Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна» за реєстром №10 від 14.01.2004 року. (а.с.25-32, т.1)

26 червня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», в особі керуючого Криворізькою філією «Райффайзен Банк Аваль» Онищенко О.В. та в особі першого заступника керуючого Криворізькою філією «Райффайзен Банк Аваль» Пляшко В.В. уклали Кредитний договір №014/03-03/15-528 на основі Генеральної кредитної угоди №014-03-03/15/1565 від 20.04.2006 року із ОСОБА_3 , відповідно до п.1.1 вказаного договору кредитор, на положеннях та умовах вказаного Договору, надає Позичальнику споживчий кредит у розмірі 35,000 доларів США із сплатою 14,5 відсотків річних, строком на 70 місяців та з погашенням відповідно до Графіку погашення. (а.с.17-20, т.1)

28 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в особі заступника начальника Криворізькою філією «Райффайзен Банк Аваль» Пляшко В.В. та в особі начальника відділу підтримки продаж малого та середнього бізнесу Криворізькою філією «Райффайзен Банк Аваль» Чуприни О. А. уклали Кредитний договір №М014/03-03/15-261 на основі Генеральної кредитної угоди №014-03-03/15/1565 від 20.04.2006 року із ОСОБА_3 , відповідно до п.1.1 вказаного договору кредитор, на положеннях та умовах вказаного Договору, надає Позичальнику споживчий кредит у розмірі 30,000 доларів США із сплатою 15,0 відсотків річних, строком на 59 місяців та з погашенням відповідно до Графіку погашення. (а.с.21-24, т.1)

28 лютого 2017 року між ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», (первісним кредитором) та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР», (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки. Відповідно до п.1.1 вказаний договір відступлення права вимоги укладено за Генеральною угодою №014/03-03/1565 від 20.04.2006 року, з урахуванням всіх додаткових угод, які є невід`ємними частинами, що укладені між первісним кредитором та позичальником ОСОБА_3 Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки №01/03-03/15/1565/1, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди.

Відповідно до п.2.3 вказаного Договору право вимоги за Договором іпотеки вважається переданим з моменту підписання Акта приймання-передачі у відповідності до вимог пункту 3.1.2 та за умови попереднього здійснення розрахунків у відповідності до вимог пункту 3.1 Договору відступлення від 28 лютого 2017 року. 28 лютого 2017 року первісним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та новим кредитором ПАТ «КБ Фінансовий партнер» було підписано Акт прийому-передачі та відповідно до Меморіального ордеру від 28.02.2017 року №6149 ПАТ КБ «Фінансовий партнер» перерахував на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» 150000,00 грн. відповідно до відмітки в копії Меморіального ордеру призначенні платежу «перерахування коштів згідно договору б/н відступлення прав вимоги від 28.02.2017 року по Кредитному договору №014/03-03/261 від 28.05.2008 року, меморіального ордеру від 28.02.2017 року №6150 ПАТ КБ «Фінансовий партнер» перерахував на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» 300 000,00 грн. відповідно до відмітки в копії Меморіального ордеру призначенні платежу «перерахування коштів згідно договору б/н відступлення прав вимоги від 28.02.2017 року по Кредитному договору №014/03-03/15/528/261 від 26.06.2007 ( ОСОБА_3 ) (а.с.170-172, 234 т. 1)

28 лютого 2017 року між ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР», (первісним кредитором) та ТОВ «ФІНСТРИМ», (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Відповідно до п.1.1 вказаний договір відступлення права вимоги укладено за Генеральною угодою №014/03-03/1565 від 20.04.2006 року, з урахуванням всіх додаткових угод, які є невід`ємними частинами, що укладені між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 Іпотекодержатель передає, а новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки №01/03-03/15/1565/1, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди.

Відповідно до п.2.3 вказаного Договору право вимоги за Договором іпотеки вважається переданим з моменту підписання Акта приймання-передачі у відповідності до вимог пункту 3.1.2 та за умови попереднього здійснення розрахунків у відповідності до вимог пункту 3.1 Договору відступлення від 28 лютого 2017 року.

28 лютого 2017 року первісним кредитором ПАТ «КБ Фінансовий партнер» та новим кредитором ТОВ «ФІНСТРИМ» було підписано Акт прийому-передачі та відповідно до виписки по рахунку, наданого ТОВ «Фінстрім» за 28.02.2017 року, ТОВ «Фінстрім» перерахував на рахунок ПАТ «КБ Фінансовий партнер» 451000,00 грн. відповідно до відмітки призначення платежу зазначено: «оплата згідно договору відступлення права вимоги б/н від 28.02.2017 року без ПДВ» (а.с.173-175, 222 т. 1)

28 лютого 2017 року між ТОВ «ФІНСТРИМ», (первісним кредитором) та ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору Право вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.1.4 Договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування суми відшкодування (компенсації) за відступлення Права вимоги на умовах, які визначені у п.2.1.1 цього договору, та оформляється складанням Акту приймання-передачі прав вимоги. Згідно п. 2.1.1 новий кредитор зобов`язаний перерахувати первісному кредитору на рахунок № НОМЕР_4 в ПАТ «КБ «Фінансовий Партнер» суму відшкодування за відступлення Права вимоги за Кредитними договорами в розмірі 451 500,00 грн. без ПДВ в день підписання цього Договору. 28 лютого 2017 року первісним кредитором ТОВ «ФІНСТРИМ» та новим кредитором ОСОБА_4 було підписано Акт прийому-передачі та відповідно до виписки по рахунку Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», особовий рахунок № НОМЕР_5 здійснено оплату на рахунок ТОВ «Фінстрім» згідно договору відступлення права вимоги б/н від 28.02.2017 року без ПДВ» (а.с.130-132, т. 1, а.с. 17 т. 2)

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, законодавством передбачений виключний перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Тобто виняткове право та/або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг визначається законами та нормативно-правовими актами державного органу, який здійснює регулювання ринків фінансових послуг.

Пунктом 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1070/2011, Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 березня 2014 року за №342/25119 в пункті 1 визначено, що віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Спірний договір відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 року містить умови, притаманні договору факторингу: пункт 1.1. первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору Право вимоги за кредитними договорами; пункт 1.4 Договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування суми відшкодування (компенсації) за відступлення Права вимоги на умовах, які визначені у п. 2.1.1 цього договору, та оформляється складанням Акту приймання-передачі прав вимоги. Згідно п. 2.1.1 новий кредитор зобов`язаний перерахувати первісному кредитору на рахунок 3 НОМЕР_4 в ПАТ «КБ «Фінансовий Партнер» суму відшкодування за відступлення Права вимоги за Кредитними договорами в розмірі 451 500,00 грн. без ПДВ в день підписання цього Договору.

Згідно додатку №2 до договору про відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 року складено акт приймання-передачі відступлених прав у м. Києві 28 лютого 2017 року, де вказаний акт приймання-передачі посвідчує, що ТОВ «Фінстрім» відступає (передає), а громадянка ОСОБА_4 набуває (приймає) право грошової вимоги за Генеральною кредитною угодою №014/03-03/15/1565 від 20.04.2006 року та укладеними в її рамках Кредитним договором №014/03-03/15/528 від 26.06.2007 року та Кредитним договором №М014/03-03/261 від 28.05.2008 року, що укладені між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Одним із суб`єктів правовідносин, які виникають на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) відповідно до частини третьої статті 1079 ЦК України (як і кредитодавцем у кредитному договорі згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України) може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що суб`єктний склад договору відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 року не відповідає вимогам статті 1079 ЦК України, зокрема, фактором за цим договором є ОСОБА_4 , яка не є фінансовою компанією, а клієнтом є ТОВ «Фінстрім».

Предмет договору відступлення права вимоги від 28 лютого 2017 року відповідає вимогам статей 1077, 1078 ЦК України, оскільки ним передбачено зобов`язання фактора ( ОСОБА_4 ) сплатити клієнту (ТОВ «Фінстрім») грошові кошти у розмірі та порядку, зазначеному в договорі, та зобов`язання клієнта відступити за це фактору право грошової вимоги до позивача.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Оскільки договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів, а право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу (що узгоджується з положеннями розділу 3 договору відступлення права вимоги від 28.02.2017 року), тому суд приходить до висновку, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як первісним кредитором та ПАТ КБ «ФІНАНСОВИЙ ПАРТНЕР» договір по своїй суті є договором факторингу. Таким чином, враховуючи п.5.1, п.8.1 договору, починаючи з моменту відступлення прав вимоги за кредитним договором з оформленням акту прийому-передачі документації від 28.02.2017 року всі попередні переговори по ньому втратили силу, що є свідченням втрати з 28.02.2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» всіх прав за кредитним договором від 28.05.2008 року, у тому числі на стягнення із ОСОБА_3 заборгованості.

За змістом ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути юридична або фізична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування договору факторингу від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором, тобто особою, яка набуває статусу нового кредитора.

Судовим розглядом встановлено, а представником відповідача не спростовано, що ОСОБА_4 укладала договір відступлення прав вимоги як фізична особа, не маючи статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, у тому числі за валютними операціями.

Заперечення представника відповідача, стосовно того що вказаний договір є виключно договором про відступленням права вимоги, який не визначає необхідності сторін мати статус СПД, суд оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на суб`єктивній оцінці умов договору, який не містить в собі положень щодо загального відступлення прав вимог (що може мати місце лише у випадку укладення фізичними особами договору купівлі-продажу права вимоги, а не їх відступлення, що не стосується даної справи).

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 хоча і є стороною в рамках кредитно-договірних відносин із ОСОБА_3 із набуттям статусу первісного кредитора, однак з моменту його укладення не маючи належної правосуб`єктності на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті та доказів в підтвердження обсягу переданих їй вимог, вона не набула відповідних прав та обов`язків за Кредитним договором №М014/03-03/261 від 28.05.2008 року, тому суд приходить до висновку про відсутність у неї достатніх правових підстав для пред`явлення до ОСОБА_3 вимог про наявність права стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За пунктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами можливе лише на користь юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, яка є банком або іншою фінансовою установою, що наділена повноваженнями вчиняти факторингові (фінансові) операції.

У даній справі право вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором перейшло до ОСОБА_10 , тобто фізичної особи, яка не має статусу фізичної особи - підприємця та не має повноважень на здійснення фінансових операцій, як кредитора, в межах правовідносин, що виникають на підставі кредитних договорів.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що укладені договори відступлення права вимоги не є договором факторингу, виходячи з наступного.

Необхідним є звернути увагу на положення ч.1 ст.1054 ЦК України, в якій чітко зазначено, хто саме виступає на стороні кредитодавця за кредитним договором, а саме, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Вищевказаний Договір про відступлення права вимоги був посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.

Але, нотаріус не має правових підстав для посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи, оскільки стаття 1054 Цивільного кодексу України не передбачає фізичну особу на стороні кредитодавця в кредитних відносинах.

Отже ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з доказів, наявних в матеріалах справи, та беручи до уваги правову позицію Великої палати Верховного суду по справі №909/968/16 щодо розмежування договорів факторингу та цесії, суд вважає, що відносини, які виникли, набувають ознак факторингу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В даному випадку підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимоги, яка встановлена ч.1 ст.203 ЦК України, а саме про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Також, згідно з п.2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦКУ, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Крім того, суд критично відноситься до доводів представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_4 отримала право вимоги до ОСОБА_3 за договором іпотеки, виходячи з наступного.

Так, згідно Платіжного доручення №25 від 28 лютого 2017 року, ТОВ «ФІНСТРИМ» не здійснило оплату вартості права вимоги за Договором відступлення прав вимоги, оскільки, останнє здійснило перерахунок суми 451 000 грн. із рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_6 , який також належить ТОВ «ФІНСТРИМ». Що підтверджується даними у графах «платник» та «отримувач», їх кодом ЄДРПОУ (Том 2, а.с. 157)

Таким чином, ТОВ «ФІНСТРИМ» не набуло в момент укладення Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки із ОСОБА_4 не набуло відповідного права вимоги за Генеральною кредитною угодою №014/03-03/1565 від 20.04.2006 року та Договором іпотеки №014/03-03/1565/1 від 20.04.2006 року, а тому, не мало права укладати Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки із ОСОБА_4 , так як прав вимоги до ОСОБА_3 в момент укладення відповідного договору не набуло.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 216, 512, 513 ЦК України, ст.24 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки - задовольнити.

Визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 28 лютого 2017 року, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., який зареєстрований у реєстрі за № 405.

Скасувати державну реєстрацію зміни умов обтяження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , що були здійсненні державним реєстратором Марченко О.І. в зв`язку із зміною іпотекодержателя із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» на ОСОБА_4 на підставі Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 лютого 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 серпня 2019 року.

Суддя: С. В. Ступак