Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 758/819/16-ц

провадження № 61-9752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (за первісним позовом)- Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивач (за зустрічним позовом)- ОСОБА_3 ,

відповідач (за зустрічним позовом)- Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року у складі судді Шаховніної М. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

(далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк»

(далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 24 % річних за користування кредитом на строк до 15 березня 2015 року.

Між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 15 серпня 2009 року, 25 серпня 2009 року, 15 травня 2011 року, 26 травня 2011 року, 19 травня 2013 року та 16 травня 2014 року були укладені додаткові угоди до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 27 березня 2008 року укладено договір поруки. Кредитні зобов`язання позичальника також були забезпечені договором поруки, укладеним 25 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_3 . Відповідно до вказаних правочинів поручителі поручилися відповідати за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту у відповідачів утворилась заборгованість перед банком у розмірі 22 283,96 дол. США, яка складається з: 18 275,82 дол. США - заборгованість за кредитом; 3 999,32 дол. - заборгованість зі сплати відсотків; 8,82 дол. США - заборгованість зі сплати підвищених відсотків.

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 283,96 дол. США.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що з метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 березня 2008 року, вона уклала з банком договір поруки від 25 серпня 2009 року.

Вказувала, що при укладенні кредитного договору та договору поруки ставка за користування кредитом становила: базова процентна ставка - 15 % річних, а базова підвищена процентна ставка - 23 % річних.

Зазначила, що 15 серпня 2009 року, 25 серпня 2009 року, 15 травня 2011 року, 26 травня 2011 року, 19 травня 2013 року та 16 травня 2014 року між кредитором та позичальником укладено додаткові угоди до кредитного договору, внаслідок чого без згоди поручителя збільшився обсяг відповідальності боржника.

Так, внаслідок укладення вказаних правочинів підвищилася процентна ставка, а саме: базова процентна ставка - з 15 % річних до 17,25 % річних, а базова підвищена процентна ставка - з 23 % до 25,25 % річних. Також було змінено строк виконання основного зобов`язання на 15 серпня 2029 року.

Крім того, у боржника за основним договором прострочена заборгованість виникла з 15 лютого 2009 року, а вимога до поручителя була направлена лише 15 травня 2015 року, тобто через 6 років, а не через 6 місяців, як це передбачено ЦК України.

Отже, вказані обставини є підставою для застосування норми статті 559 ЦК України та визнання поруки припиненою.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила визнати її поруку за договором поруки від 25 серпня 2009 року припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2008 року у розмірі 22 283,96 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 3 866,97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 3 866,97 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 25 серпня 2009 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , припиненою.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на підставі статей 553, 554, 1049, 1054 ЦК України підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя ОСОБА_2 .

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_3 за договором поруки від 25 серпня 2009 року припинилася, оскільки сторони кредитного договору змінили його умови, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін у частині задоволення первісних позовних вимог.

Рішення місцевого суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості до апеляційного суду не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалося.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, що дає підстави банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. При цьому законом не вимагається обов`язкова зміна строку виконання основного зобов`язання для звернення кредитора до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та сплати процентів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволених первісних позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Судові рішення у частині вирішення первісних позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 останньою в касаційному порядку не оскаржуються, тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.

Рішення місцевого суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 апеляційним судом не переглядалося, в касаційному порядку також не оскаржується.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що банком надано кредит в іноземній валюті, що суперечить частині першій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, банком не надано позичальнику перед укладенням кредитного договору в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі з боку банку.

Також ОСОБА_1 не попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Отже, ОСОБА_1 на момент укладення договору не був обізнаний щодо істотних умов договору.

Суди безпідставно не застосували положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

Крім того, ОСОБА_1 не отримував вимоги банку про зміну строку погашення кредиту, тому в ПАТ «Універсал Банк» не виникло право вимоги на всю заборгованість за кредитом, яка заявлена у позовній заяві. Банк всупереч вимогам статті 525 ЦК України в односторонньому порядку змінив строк повернення кредиту.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 24 % річних за користування кредитом строком до 15 березня 2015 року.

Між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 15 серпня 2009 року, 25 серпня 2009 року, 15 травня 2011 року, 26 травня 2011 року, 19 травня 2013 року та 16 травня 2014 року були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими встановлено базову процентну ставку у розмірі 17,25 % річних та базову підвищену процентну ставку - 25,25 % річних.

Крім того, додатковою угодою від 16 травня 2014 року змінено кінцевий строк повернення кредиту на 15 серпня 2029 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 27 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Також з метою забезпечення виконання умов кредитного договору 25 серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

За умовами договорів поруки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (кожен окремо) поручилися відповідати за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з пунктами 1.3 - 1.4 договорів поруки поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника у повному обсязі.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, грошові кошти позичальнику надав.

ОСОБА_1 , отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів не виконав належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 листопада 2015 року становить 22 283,96 дол. США та складається із заборгованості за кредитом - 18 275,82 дол. США, заборгованості зі сплати відсотків - 3 999,32 дол. США, заборгованості зі сплати підвищених відсотках - 8,82 дол. США.

Згідно з пунктом 6.6 кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку (терміну) погашення, а позичальник зобов`язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора, в одному з наступних випадків: затримка сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймні за один календарний місяць; сума поточної заборгованості позичальника перевищує суму погашеного кредиту більш ніж на 10 %; несплата позичальником більш ніж одного щомісячного платежу, що перевищує 5 % суми кредиту; іншого істотного порушення умов цього договору (наприклад, прострочення сплати коштів на користь кредитору за цим договором).

Суди також встановили, що ОСОБА_1 була надіслана вимога від 08 травня 2015 року про дострокове погашення заборгованості, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В указаній вимозі банк вимагає від позичальника з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено вище, 27 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був кладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 24 % річних за користування кредитом строком до 15 березня 2015 року.

У подальшому за згодою сторін кредитного договору встановлено базову процентну ставку у розмірі 17,25 % річних та базову підвищену процентну ставку - 25,25 % річних, а також змінено кінцевий строк повернення кредиту на 15 серпня 2029 року.

При цьому безпідставними є доводи ОСОБА_1 , викладені у запереченнях на позовну заяву кредитора та в апеляційній скарзі, що кредитні кошти було надано на строк до 10 березня 2039 року, оскільки такі доводи не підтверджені зібраними у справі доказами, а також спростовані змістом кредитного договору та додатковими угодами до нього.

При цьому, банком доведено належними та допустимими доказами, що позичальник порушив умови кредитного договору та не сплатив кошти відповідно до погодженого сторонами графіку, який доданий до матеріалів справи та оцінений належним чином судами, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону).

При цьому згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Зібраними у справі доказами підтверджено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; позивач надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, сторонами кредитного договору неодноразово вносилися зміни до цього правочину, про що між вказаними особами були укладені додаткові угоди.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що, оскільки позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, то утворилася заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення на користь кредитора.

Разом з тим, суди не правильно визначили розмір заборгованості, який підлягає до стягнення на користь кредитора.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 15 серпня 2029 року.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними платежами у відповідності до графіку платежів. Починаючи з 15 серпня 2029 року, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як встановлено вище, банк надіслав на адресу боржника вимогу від 08 травня 2015 року про дострокове погашення заборгованості, яка була отримана за довіреністю дружиною ОСОБА_1 15 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В указаній вимозі банк вимагає від позичальника з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання вказаної вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, отже, відсутні правові підстави для стягнення процентів відповідно до умов договору після 15 липня 2015 року, тобто після шістдесят першого дня з моменту отримання боржником вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Як вбачається з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, банк нарахував проценти за кредитним договором станом на 23 листопада 2015 року. Разом з тим, після 15 липня 2015 року зобов`язання за кредитним договором припинилось.

Натомість суд, застосовуючи норми права, оцінює наданий йому позивачем розрахунок і перевіряє його правильність, зокрема, вчиняє арифметичні дії, спрямовані на встановлення суми, яку слід стягнути згідно з тими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, банк має право на стягнення з позичальника у межах строку дії кредитного договору заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 2 900,34 дол. США та заборгованості зі сплати підвищених відсотків - 4,99 дол. США.

Вказана заборгованість обрахована Верховним Судом станом на 15 липня 2015 року відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості від 23 листопада 2015 року, який міститься в матеріалах справи.

Інших заперечень щодо розміру боргу, його складових та свого контррозрахунку відповідач до суду не надав.

На підставі викладеного кредитор має право на стягнення з боржника 21 181,15 дол. США заборгованості за кредитним договором, яка складається з 18 275,82 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 2 900,34 дол. США заборгованості зі сплати відсотків, 4,99 дол. США заборгованості зі сплати підвищених відсотків.

При цьому місцевим судом у резолютивній частині рішення не зазначено розмір всіх грошових сум (всі складові кредитної заборгованості), які підлягають до стягнення на користь кредитора, а зазначено лише загальний розмір кредитної заборгованості.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банка, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково в розмірі 21 181,15 дол. США заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 18 275,82 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 2 900,34 доларів США заборгованості зі сплати відсотків, 4,99 доларів США заборгованості зі сплати підвищених відсотків, у задоволенні решти вказаних вимог необхідно відмовити.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору не був обізнаний щодо його істотних умов, оскільки такі доводи спростовують змістом цього договору, а його умови узгоджуються з вимогами чинного на час вчинення цього правочину законодавства, зокрема з нормами Закону України «Про захист прав споживачів».

Позичальник 29 березня 2008 року власним підписом засвідчив, що він був ознайомлений з індивідуальними умовами надання та погашення кредиту, зокрема сумою кредиту, процентною ставкою, кількістю та сумою щомісячних платежів, датою сплати останнього платежу тощо.

Крім того, позичальник не звертався до суду із зустрічним позовом до кредитора про визнання кредитного договору або його окремих частин недійсними.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що строк дії кредитного договору визначено до 15 серпня 2029 року, тому банк не мав права в односторонньому порядку змінювати строк виконання кредитних зобов`язань, оскільки у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, а у подальшому обґрунтовано пред`явив до суду цей позов.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 не отримував вимоги банку про зміну строку погашення кредиту, тому в ПАТ «Універсал Банк» не виникло права вимоги на всю заборгованість за кредитом, яка заявлена у позовній заяві, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовані повідомленням про вручення поштового відправлення, за змістом якого вказану претензію за довіреність отримала його боржника. Разом з тим, статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконних судових рішень у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати в указаній частині та прийняти у цій частині нову постанову про задоволення вказаних вимог частково.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 21 181,15 доларів США заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 18 275,82 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 2 900,34 доларів США заборгованості зі сплати відсотків, 4,99 доларів США заборгованості зі сплати підвищених відсотків.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська