Головуючий суду 1 інстанції -Баронін Д.Б.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/4284/18
Провадження № 22-ц/810/441/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Коротенка Є.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4,

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Бароніна Д.Б., 18.06.2018 року в м.Сєвєродонецьку Луганської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 12.03.2018 року він та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики за умовами якого відповідач ОСОБА_3 взяв у позивача ОСОБА_2 у борг 5000 доларів США, що еквівалентно 132500 грн. та зобов'язався повернути борг в строк до 15 квітня 2018 року, про що була складена розписка у присутності свідка ОСОБА_5 У передбачений договором позики строк відповідач позику не повернув, до теперішнього часу вимогу позивача повернути борг не виконав. Вважаючи, що за таких обставин позивач має право вимагати повернення боргу із застосуванням положень ст.625, ч.1 ст.1038 ЦК України на період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 132500 грн. ( еквівалент 5000 доларів США за курсом НБУ на 12.03.2018 року), 3% річних в сумі 43,56 грн., проценти в сумі 246,85 грн. та судовий збір в сумі 1327,90 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 131577,71 грн, три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 43,16 грн за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 246,18 грн за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1318,68 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та частково обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 131577, 71 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 43,16 грн за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України у розмірі 246,85 грн. за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідачем ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що по справі не має свідчень про факти отримання відповідачем рекомендованих листів від суду, відповідач не був повідомлений про розгляд справи, що позбавило відповідача можливості захищати свої права та законні інтереси у судовому засіданні; відповідач лише на початку листопада 2018 року дізнався про існування рішення суду першої інстанції; оскільки справа була розглянута без участі відповідача, то у нього не було можливості вчасно ознайомитися з матеріалами справи та надати суду належні заперечення та докази, що призвело до винесення судом необ'єктивного рішення; відповідач повернув кошти позивачу у повному розмірі до 15 квітня 2018 року ( строку повернення коштів за розпискою). Раніше складена розписка була знищена. Інших зобов'язань перед позивачем ОСОБА_3 не мав, подану позивачем до суду розписку не складав.

Позивач ОСОБА_2 не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідач-скаржник, якого було повідомлено про день, час та місце розгляду справи, відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України, а також представник відповідача ОСОБА_4, якого було повідомлено про день, місце і час розгляду справи судовою повісткою, відправленою рекомендованим поштовим відправленням, та отриманою останнім 15.02.2019 року, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу суду не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених учасників справи за участю позивача ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно із розпискою від 12 березня 2018 року ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 132500 грн, та зобов'язався повернути їх до 15 квітня 2018 року.

З урахуванням змісту оригіналу розписки від 12 березня 2018 року, на якій відсутні відмітки про виконання свого обов'язку відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу в розмірі 5000 доларів США або в еквівалентному розмірі в національній валюті України в строк до 15 квітня 2018 року не повернув, а отже заборгованість відповідача перед позивачем становить суму в розмірі 5000 доларів США, що станом на день ухвалення цього рішення за офіційним курсом НБУ складає суму в розмірі 131577,71 грн, сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача саме у гривнях, адже незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. При цьому, судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначено, що суму боргу необхідно стягувати за відповідним курсом іноземної валюти станом на день ухвалення судового рішення, а також враховуючи, що у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, відповідно до ст.1048 ЦК України суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, а також застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України та стягнення 3% річних від простроченої суми, при цьому суд першої інстанції вважав, що позивачем початок періоду стягнення 3% річних з 15.04.2018 року зазначено не вірно, оскільки прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача почалося з 16.04.2018 року, а тому три проценти річних від простроченої суми слід обчислювати за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, що складає 4 дні, (за період після 19.04.2018 року позивач не просив стягувати три проценти річних від простроченої суми) і ця сума складає 5000 х 3 % : 100 : 365 х 4 = 1,64 долара США, що за офіційним курсом НБУ-1,64 х 26,315543 становить 43,16 грн, а обчислення процентів за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року є правомірним, адже такі проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики безвідносно до того, чи є зобов'язання з повернення позики простроченим. За період після 19.04.2018 року позивач не просив стягувати проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України, та з урахуванням облікової ставки НБУ в період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року, яка складала 17% річних, обчислення процентів за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року слід вираховувати за формулою: 5000 х 17 % : 100 : 365 х 5 = 11,64 долара США, що за офіційним курсом НБУ складає суму в розмірі 306,31 грн (11,64 х 26,315543). Враховуючи заявлені позивачем вимоги та не виходячи за їх межі, суд першої інстанції стягнув проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року в сумі 246,85 грн.

За доводами апеляційної скарги справу судом першої інстанції було розглянуто без належного повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи, що позбавило відповідача можливості захищати свої права та законні інтереси у судовому засіданні; відповідач лише на початку листопада 2018 року дізнався про існування рішення суду першої інстанції; оскільки справа була розглянута без участі відповідача, то у нього не було можливості вчасно ознайомитися з матеріалами справи та надати суду належні заперечення та докази, що призвело до винесення судом необ'єктивного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_4, звертався до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.06.2018 року, посилаючись на те, що заочне рішення ухвалене за відсутності відповідача по справі із зазначенням у рішенні, що відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання, але він не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання, не знав про таке повідомлення та його не бачив. Жодного поштового повідомлення, судової повістки йому не надходило та він їх не отримував. З цих самих причин не подав відзив на позов, а.а.с. 93, 94.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.11.2018 року, постановленої у складі судді Юзефовича І.О., заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, залишено без задоволення.

Відмова у задоволенні заяви про перегляд судового рішення мотивована тим, що ОСОБА_3 був сповіщений належним чином та вважав, з посиланням на аркуші справи 18 і 34, що матеріалами справи підтверджено повідомлення судом відповідача про всі призначені судові засідання у встановленому порядку.

Між тим, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять належного повідомлення відповідача про місце, день і час проведення судових засідань та розгляду справи.

На аркуші 18, на який посилається суд першої інстанції як на доказ належного повідомлення ОСОБА_3 міститься рекомендоване повідомлення на ім'я ОСОБА_3, на якому відсутня позначка про вручення останньому поштового відправлення.

Також на аркуші справи 34 міститься телефонограма, з якої вбачається що вищезазначений номер ОСОБА_3 відключений.

Також у журналі реєстрації телефонограм у Сєвєродонецькому міському суді Луганської області за 31.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 не відповів за номером НОМЕР_1, а.а.с. 36, 37.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що скаржником доведено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів, відповідно п.3 ч.3 ст.№ 376 ЦПК України вважає за необхідне заочне рішення Сєвєродонецького міського суду скасувати та по справі ухвалити нове судове рішення.

Колегією суддів встановлено, що за доводами позовної заяви позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 12.03.2018 року уклали договір позики за умовами якого відповідач ОСОБА_3 взяв у позивача ОСОБА_2 у борг 5000 доларів США, що еквівалентно 132500 грн. та зобов'язався повернути борг в строк до 15 квітня 2018 року. У передбачений договором позики строк відповідач позику не повернув, до теперішнього часу вимогу позивача повернути борг не виконав.

В обґрунтування зазначених обставин позивачем надана розписка ОСОБА_3, складена у присутності свідка ОСОБА_5

Колегією суддів у судовому засіданні оглянутий оригінал розписки від 12.03.2018 року. Відповідно до ст.96 ЦПК України оригінал розписки за клопотанням позивача ОСОБА_2 повернут останньому, у справі залишена засвідчена головуючим суддею копія розписки.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 ч1 ст.1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тлумачення ст.ст. 1046, 1047 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналізуючи текст наданої позивачем розписки колегією суддів встановлено, що зазначена розписка містить усі необхідні реквізити щодо дати укладення договору, підстав виникнення зобов'язання, імен кредитора та боржника, із зазначенням серії та номерів паспортів останніх, змісту зобов'язання - повернення боргу, строку виконання зобов'язання, дати складення розписки. Крім того розписка підписана свідком із зазначенням серії та номера паспорта останньої та дати підписання.

За доводами апеляційної скарги, по суті позовних вимог ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_3 повернув кошти позивачу у повному розмірі до 15 квітня 2018 року ( строку повернення коштів за розпискою). Раніше складена розписка була знищена. Інших зобов'язань перед позивачем ОСОБА_3 не мав, подану позивачем до суду розписку не складав.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Як встановлено колегією суддів оригінал розписки знаходиться у позивача, при огляді оригіналу розписки від 12.03.2018 року колегією суддів встановлено, що розписка не містить відповідних відміток про виконання відповідачем ОСОБА_3 обов'язку щодо повернення боргу.

Колегія суддів вважає, що відповідачем-скаржником не надано апеляційному суду належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_3 боргу ОСОБА_2, знищення оригіналу розписки, а також не доведено того, що надану позивачем розписку ОСОБА_3 не писав. Клопотань відповідача про проведення судової почеркознавчої експертизи матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що повернення грошових коштів відповідачем ОСОБА_3 не доведено, оскільки боргова розписка знаходиться у позивача, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 доведено укладення між сторонами договору позики, факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3, виникнення між сторонами боргового зобов'язання та невиконання відповідачем у встановлений договором строк цього зобов'язання.

Відповідно до позовної заяви позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 борг у сумі 132500 грн. (еквівалент 5000 доларів США за курсом НБУ на 12.03.2018 року), 3% річних за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року що складає 43,56 грн, також проценти, відповідно до ст. ч.1 ст.1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року, з урахуванням ставки НБУ -17%, що складає 246,85 грн., а також судовий збір в сумі 1327,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена, а відповідачем не спростована наявність права позивача ОСОБА_2 на стягнення з відповідача ОСОБА_3 суми боргу, 3% річних та процентів, відповідно до ст.ст. 625, 1048 ЦК України.

Колегія суддів, враховуючи, що позивач за вимогами позовної заяви просить суд стягнути з відповідача борг, 3% річних та проценти саме у національній, а не в іноземній валюті, вважає за необхідне стягнути загальну суму заборгованості за договором позики відповідно до позовних вимог ОСОБА_2 у національній валюті, з урахуванням офіційного курсу доларів США на день платежу, оскільки інший порядок договором позики не визначений.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити невідповідність висновків суду першої інстанції щодо можливості стягнення боргу у валюті договору ( іноземній валюті), оскільки, відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс та 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Між тим, колегія суддів вважає, що позивачем невірно зазначено період часу щодо нарахування 3% річних, оскільки прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача почалося з 16.04.2018 року, а не з 15.04.2018 року, як зазначає позивач, а тому три проценти річних від простроченої суми слід обчислювати за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, що складає 4 дні і ця сума складає 5000 х 3 % : 100 : 365 х 4 = 1,64 долара США, що за офіційним курсом НБУ-1,64 х 26,315543 становить 43,16 грн, а обчислення процентів за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року є правомірним, адже такі проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики безвідносно до того, чи є зобов'язання з повернення позики простроченим.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що наданий позивачем розрахунок загальної суми заборгованості, у тому числі складові цієї заборгованості - 3% річних та проценти, скаржником не оспорювались та іншого розрахунку заборгованості останнім суду не надано.

Також апеляційна скарга не містить спростування розрахунків, проведених судом першої інстанції відповідно до позовних вимог ОСОБА_2

З урахування вищевикладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем-скаржником не доведена наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 за договором позики від 12.03.2018 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи понесені позивачем судові витрати відповідно до квитанції від 19.04.2018 року про сплату судового збору в сумі 1327,90 грн, та часткове задоволення позову останнього, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 1318,68 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 03 січня 2015 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 19 жовтня 1995 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, суму боргу за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 131577 (сто тридцять одна тисяча п'ятсот сімдесят сім) грн. 71 коп., три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 43 (сорок три) грн. 16 коп. за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за договором позики від 12 березня 2018 року у розмірі 246 (двісті сорок шість) грн. 85 коп. за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1318 (одна тисяча триста вісімнадцять) грн. 68 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04.03.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Є.В. Коротенко

А.В. Яресько