Єдиний унікальний номер справи 369/8431/14-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ТОВ «Науково-виробнича фірма «Геополіс», ТОВ «Науково-виробнича фірма «АЗІМУТ», ПАТ «ІМЕКСБАНК» про зобов'язання вчинити дії, відшкодування шкоди, визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права першочергове отримання частини земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом, одночасно подала заяву про забезпечення позову. Свою заяву обґрунтувала тим, що Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району незаконно виділила відповідачу земельні ділянки площею 0,0184 га та 0,0603 га, що стало підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на них. Такі ділянки межують з ділянкою позивача і на них впродовж тривалого строку було багаторічне сміттєзвалище. Попередні власники - позивач та інші мешканці села в різний час звели огорожі, рекультували землі та висадили близько 200 лісових дерев. Вказує про те, що вона більше 21 року землею добросовісно, відкрито і безперервно користувалася, попередні власники та вона виростили молодий ліс, утримуючі його в належному стані. Такі земельні ділянки не придатні для ведення особистого сільського господарства і її межі не погоджені із сумісними власниками. На день звернення до суду відповідачем на частині ділянки, на яку претендує позивач, побудована капітальна кам'яна огорожа, за яким знаходиться сарай позивача. Крім того ОСОБА_1 почав вирубувати зелені насадження, які не можливо буде відтворити. З цих підстав просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки та заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь які дії на земельній ділянці та відносно її.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2014 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0184 га, кадастровий номер :01:016:5031 та на земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер :04:004:0828. В решті вимог відмовлено.

В листопаді 2018 року відповідач звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що підстави забезпечення позову відпали. На підставі рішення суду від 29.09.2014 року у іншій справі власником земельної ділянки площею 0,0184 га єКрюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району, а тому таке забезпечення порушує законні права та інтереси іншого власника.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, вказує про неповне дослідження обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0184 га, власником якої єКрюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району. Посилається на те, що накладення арешту на майно за відсутності будь яких спорів стосовно права власності на таке майно суперечить нормам цивільного процесуального закону, що обумовлює неправомірність та незаконність заходів забезпечення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступних висновків:

Обґрунтовуючи необхідність скасування заходів забезпечення позову, заявник зазначив, що підстави забезпечення позову відпали, оскільки метою такого забезпечення була заборона відповідачу ОСОБА_1 вчиняти будь які дії по відчуженню, проведенню будівельних, монтажних чи інших робіт на спірній земельній ділянці площею 0,0184 га, яка станом на момент забезпечення була його власністю. Оскільки починаючи з вересня 2014 року спірна земельна ділянка вже не належить відповідачу, а належить Крюківщинській сільській раді, таке забезпечення порушує законні права та інтереси іншого власника. За таких умов такі заходи забезпечення позову не є співмірними до заявленого позову та не можуть усунути можливість ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому.

Оцінивши доводи відповідача та дослідивши представлені ними докази, суд першої інстанції прийшов до висновку що вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами; спір по суті ще не вирішений і потреба в забезпеченні позову не відпала, тому правові підстави для скасування застосованих по справі заходів забезпечення позову відсутні. В зв'язку з викладеним відмовив в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. 3 наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2014 року скасована державна реєстрація та визнано недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0184 га, кадастровий номер :01:016:5031, видане на ім'я ОСОБА_1 Тобто відповідач втратив право власності на спірну земельну ділянку, яка є одним із предметів спору у даній справі. В той же час, як зазначає позивач, на спірній земельній ділянці площею 0,0184 га знаходяться її будівлі, які крім іншого також предметом є даного спору.

При вирішенні питання про скасування вжитих заходів забезпечення позову суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека (ризик) ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні застосовані заходи забезпечення позову позовним вимогам. Суд оцінює необхідність продовження вжиттих заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. Наявність реального спору між сторонами з приводу земельних ділянок площею 0,0184 га та площею 0,0603 га та будівель, які розташовані на них, є предметом розгляду даної справи, який на даний час не завершений ірішення по суті не ухвалено.

Не вбачає колегія суддів й неспівмірності способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам. При цьому колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта на незаконність судового рішення з приводу того, що власником земельної ділянки площею 0,0184 га є Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району і відсутні докази, які б доводили вірогідність того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду. Колегія апеляційного суду зазначає, що мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення виконання можливого рішення суду. Такі вимоги до застосованих в даному випадку заходів забезпечення позову судом першої інстанції були дотримані, незважаючи на зміну власника земельної ділянки площею 0,0184 га.

З аналізу обставин справи вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні судового спору. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду учасникам по справі і застосовуються лише у разі необхідності, тому її метою є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. При цьому при застосування заходів забезпечення позову, жодного питання по суті заявлених вимог не вирішується.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову може звернутися зокрема особа, щодо якої вжито такі заходи. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у абзаці 4 пункту 9 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, чиї права та інтереси такі заходи забезпечення порушують чи обмежують.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідач за рішенням суду від 29.09.2014 року втратив право на спірну земельну ділянку площею 0,0184 га. При цьому, звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, жодним чином не обґрунтував наявності порушення саме його прав у зв`язку з таким арештом на майно, власником якого вже є інша особа. Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що апелянт крім іншого не довів наявності свого порушеного права в зв'язку із забезпеченням даного позову, відповідно і свого права на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд належним чином з'ясував обставини справи та перевірив їх доказами, дійшов обґрунтованого висновку, що скасування вжитих заходів забезпечення позову може порушити права та інтереси позивача, крім того такі заходи є тимчасовими, потреба в їх застосуванні не відпала, а обставини, що зумовлюють застосування цих заходів, не припинили своє існування. Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції, не обґрунтовують наявності порушення прав апелянта. За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду в даному випадку відсутні, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько