ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 644/2088/18

провадження № 22-ц/818/1312/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Бровченко І.О.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу автомобіля, відчуженого без письмової згоди дружини, недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року, ухвалене суддею Клименко А.М.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті її доньки відкрилася спадщина, що складається із 1/3 частини квартири за адресою : м. Харків, вул. Шарикова, б. 37, кв. 37, в якій проживає позивач. Вона звернулася у визначений законом строку до Четвертої держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом і держаним нотаріусом було відкрито спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцями не отримано. До складу спадкового майна крім частини квартири повинен був увійти автомобіль марки Шкода, державний номер НОМЕР_1, який був придбаний за кредитні кошти, отримані її донькою ОСОБА_4 та оформлений на її чоловіка ОСОБА_3 На момент оформлення договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі і відповідно до норм Сімейного Кодексу України вищевказаний автомобіль є спільною власністю подружжя. На момент відкриття спадщини позивач дізналася, що вказаний автомобіль без надання згоди іншого із подружжя був відчужений 12 листопада 2013 року ОСОБА_3 його доньці ОСОБА_2 Вказана угода не може бути добросовісною, оскільки ОСОБА_2 не могла сплатити кошти за вказаною угодою, оскільки не мала таких доходів. Вказую, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є нікчемний, оскільки не посвідчений нотаріально, та вчинений без згоди дружини ОСОБА_4

У звязку із чим просила визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, укладений 12 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, включити автомобіль «Skoda», державний номер НОМЕР_1, до складу спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4, зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_2, повернути сторони в первісний стан шляхом повернення автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, у спільну власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобовязати ОСОБА_3 компенсувати ОСОБА_2 проведені витрати з повернення сторін в первісний стан та інших розрахунків, скасувати реєстраційну операцію від 12 листопада 2013 року з Єдиного державного реєстру МВС України Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) щодо транспортних засобів та їх власників, проведеному в Регіональному сервісному центрі МВС в Харківській області з переоформленням автомобіля марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, повернути сторони в первісний стан, зобовязати Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області анулювати дію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, де власником вказано ОСОБА_2 та внести дані до Єдиного державного реєстру МВС України Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС), за якими власником автомобіля зазначити попереднього власника ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено факт щодо дотримання правомірності укладення договору купівлі-продажу автомобіля марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1, дотримання відповідачами вимог законодавства щодо письмової згоди другого з подружжя, яке повинно було бути нотаріально посвідченим, та не встановлено місце вчинення нотаріальної дії, не витребувано у відповідачів доказів щодо надання згоди другого із подружжя на укладання договору.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 лютого 1991 року відповідач ОСОБА_3 і дочка позивача ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією відповідного актового запису (а.с. 74).

За час шлюбу у спільну сумісну власність подружжям був придбаний, серед іншого майна, спірний транспортний засіб легковий автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, який в органах ДАІ був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3

20.08.2015 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 12844 від 26.08.2015 (а.с. 73, 75).

За життя ОСОБА_4, а саме: 12 листопада 2013 року, між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1, який був оформлений шляхом видачі спеціалізованою торгівельною організацією - ТФ Автолюбитель довідки рахунка № ВІА077812 від 12.11.2013 року. Зазначена обставина підтверджується відомостями, наданими Регіональним сервісним центром в Харківській області МВС України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - тритьої, п'ятої та шостої статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).

Порядок № 1388 визначає особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 Порядку № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух».

Згідно із пунктом 8 Порядку № 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

В матеріалах справи є реєстраційна картка транспортного засобу Skoda Octavia, 2007 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 з якої вбачається, що реєстрація здійснена на підставі довідки рахунка № ВІА077812 від 12.11.2013 року ( а.с. 94).

Отже підстав для визнання недійсним договору через недотримання його форми не встановлено.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення міститься у ч. 3 ст. 368 ЦК України де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу був укладений в 2013 році. ОСОБА_4І за життя не оскаржувала вказаний договір, не оспорювала правомірність відчуження спірного автомобілю. Хоча за наявності підстав мала можливість скористатися таким правом.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 стала власником автомобіля 14 листопада 2013 року, тобто майже за два роки до смерті ОСОБА_4

Під час розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позивачем не було надано належних та допустимих доказів про те, що спірний договір купівлі продажу транспортного засобу був укладений ОСОБА_3 без згоди дружини ОСОБА_5

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_6