ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8048/19 Справа № 206/3231/18 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на дії посадових осіб та державних виконавців виконавчої служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду із скаргою в обґрунтування якої посилались на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2006 року по цивільній справі №22-3611 від 2006 року ОСОБА_3 було виселено із спірної квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. 22.11.2006 року головним державним виконавцем Самарського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.08.2006 року було виконано, боржника ОСОБА_3 було виселено із спірної квартири, про що державним виконавцем був складений акт від 22.11.2006 року. Однак надалі ОСОБА_3 вселилася в спірну квартиру без згоди заявників, про що свідчить довідка від 02.04.2018 року видана КП «ЖГ Самарського району» ДМР. 08.06.2018 року заявники звернулися до відділу державної виконавчої служби із заявами про поновлення виконавчого провадження та виконання рішення суду від 30.08.2006 року, однак заяви були проігноровані. Вважають що строк подання скарги пропущений з поважних причин, оскільки раніше їм повідомляли, що ОСОБА_3 іноді гостює у чоловіка ОСОБА_4 , який також є наймачем спірної квартири, але постійно там не мешкає. Просили суд поновити пропущений строк звернення до суду із скаргою та вирішити питання про поновлення виконавчого провадження та повторно виселити боржника ОСОБА_3 із спірної квартири.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 та Відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на дії посадових осіб та державних виконавців виконавчої служби - залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що той факт, що ОСОБА_3 одразу після її виселення вселилась повторно в те саме приміщення та продовжує там проживати, не є підставою для відновлення виконавчого провадження та повторного її виселення, оскільки на теперішній час існують інші правові підстави для проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, ніж ті, що існували на момент ухвалення судом рішення від 30.08.2006 року. Крім того, заявляючи вимогу про поновлення їм пропущеного строку для подання скарги, заявники посилаються на те, що про факт проживання ОСОБА_3 їм стало відомо лише в 2018 році, однак дані обставини спростовуються вищезазначеним рішенням суду від 30.12.2009 року, про існування якого заявникам достеменно було відомо, як безпосереднім учасникам зазначеної цивільної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять ухвалу суду скасувати та задовольнити їх скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки справу розглянуто неповажним судом, судом неповно з`ясовані обставини справи, недоведені обставини, які суд вважав встановленими.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2006 року по цивільній справі №22-3611, зустрічну позову заяву заявників задоволено - ОСОБА_3 виселено із спірної квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення (а.с. 7-9).

На підставі виданого виконавчого листа №22-3611 від 2006 року виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було виселено із спірної квартири, про що державним виконавцем було складено акт від 22.11.2006 року за виконавчим провадженням №2-16 (а.с.6).

Заявники посилаються на ті обставини, що в 2018 році їм стало відомо, що ОСОБА_3 вселилась в квартиру на їх думку протиправно, що підтверджується довідкою від 02.04.2018 року (а.с. 5)

Заявники звернулись до Самарського ВДВС із заявою про поновлення виконавчого провадження, видачі дублікату виконавчого листа та повторного виселення ОСОБА_3 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2009 року встановлено, що ОСОБА_3 була повторно вселена у спірну квартиру, як член сім`ї наймача (а.с. 191-192).

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 районний суд обґрунтовано виходив з того, що той факт, що ОСОБА_3 одразу після її виселення вселилась повторно в те саме приміщення та продовжує там проживати, не є підставою для відновлення виконавчого провадження та повторного її виселення, оскільки на теперішній час існують інші правові підстави для проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, ніж ті, що існували на момент ухвалення судом рішення від 30.08.2006 року. Крім того, заявляючи вимогу про поновлення їм пропущеного строку для подання скарги, заявники посилаються на те, що про факт проживання ОСОБА_3 їм стало відомо лише в 2018 році, однак дані обставини спростовуються вищезазначеним рішенням суду від 30.12.2009 року, про існування якого заявникам достеменно було відомо, як безпосереднім учасникам зазначеної цивільної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до вимог ч.10 ст.66 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення.

Тобто, чинним законодавством встановлено право особи на звернення до суду із заявою про повторне виселення особи, яка самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, тоді як в даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою на дії посадових осіб та державних виконавців виконавчої служби.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року встановлено, що ОСОБА_3 була повторно вселена у спірну квартиру, як член сім`ї наймача.

Отже, станом на 30 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відомо про те, що ОСОБА_3 повторно вселена у квартиру, тоді як у своїй скарзі скаржники посилаються на те, що про даний факт їм стало відомо лише у 2018 році, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила,

Вищенаведені обставини та норми діючого законодавства спростовують доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко