ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/386/19 Справа № 177/2273/17 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Шевченківська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року, яке постановлено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.09.2007 року помер його батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Підгірна, 6, с. Шевченківське (Орджонікідзе), Криворізького району, Дніпропетровської області, яку після його смерті фактично прийняла дружина померлого, мати позивача, ОСОБА_4, яка на час смерті проживала разом з ним.

12.06.2009 року ОСОБА_4, не оформивши належним чином спадкове майно, померла, за життя вона заповіту не склала.

Спадкоємцем першої черги за законом є позивач по справі, який на час смерті матері проживав разом з нею в спадковому будинку, тому вважав, що він фактично прийняв спадщину та у встановлений законом строк не звернуся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, померлої 12.06.2009 року.

11.06.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 12.06.2016 року, однак йому постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що з поважних причин пропустив строк подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщин, оскільки він фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважав, що він прийняв спадщину, крім того він протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визначити додатковий строк, достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 12 червня 2009 року, терміном три місяці.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем факту родинних відносин, судом не було запропоновано позивачу надати відповідні документи, які позивач надає при поданні апеляційної скарги та вони підтверджують, що позивач є сином померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, позивач вважає, що пропустив строк подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважав, що він прийняв спадщину, крім того він протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Також представник позивача зауважує на тому, що відповідач по справі не заперечував проти задоволення позову, що є підставою для його задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 23 вересня 2007 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-КИ №165872, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 25.09.2007 року (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме - житловий будинок, розташований за адресою: вул. Підгірна, 6, с. Шевченківське (Орджонікідзе), Криворізького району, Дніпропетровської області (а.с.4).

За життя ОСОБА_3 розпорядження з приводу свого майна не здійснив.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 23 вересня 2007 року була його дружина ОСОБА_4

Як вбачається з довідки Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 16.03.2017 року, ОСОБА_3 дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Орджонікідзе), Криворізький район, Дніпропетровська область, до дня своєї смерті 23.09.2007 року, разом з ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 (а.с.9).

12 червня 2009 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №284195 від 15.06.2009 року, виданим виконавчим комітетом Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.6), не оформивши належний чином спадкове майно.

ОСОБА_4 за життя заповіту не складала, що підтверджується копією спадкової справи № 786/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4, померлої 12 червня 2009 року. (а.с.44)

Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 12 червня 2009 року, у звязку з тим, що спадкоємець пропустив 6-місячний строк подачі заяви про прийняття спадщини. (а.с.11)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з тих підстав, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується актом проживання, складеного мешканцями вул. Підгірна с. Шевченківьке (Орджонікідзе) Криворізького району Дніпропетровської області, тому вважав, що він прийняв спадщину та з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звернувся у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, у звязку з тим, що ОСОБА_1 не довів поважності причин пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини можливе шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини або ж поданням заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Отже, прийняття спадщини - є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказав, що він прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини щодо спільного проживання спадкоємця з спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних права та обовязки по відношенню один до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Акту проживання мешканців будинків 7, 9 та 13 по вул. Підгірній, с. Шевченківське (Орджонікідзе), Криворізького району, Дніпропетровської області, останні вказали, що ОСОБА_1 до дня смерті матері, яка померла в 2009 році, проживав разом з нею та піклувався нею, однак, вказаний акт не може свідчити про взаємні права та обовязки ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_4 по відношенню один до одного, оскільки, як видно із вказаного Акту, сумісне їх проживання було обумовлено станом здоровя ОСОБА_4, тому позивач не є таким, що прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем.

Крім того, як вбачається із копії паспорта ОСОБА_1, останній з 17.12.1996 року та по сьогоднішній час зареєстрований в квартирі 21 будину 40 по вул. Перлинній в м. Кривому Розі (а.с.8 -оборот).

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначено статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 07 листопада 2015 року № 6-148цс15.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в передбачений законом строк, хоча позивачу було достеменно відомо про смерть ОСОБА_4, померлої 12 червня 2009 року. Строк на прийняття спадщини спадкоємцем сплив 12 січня 2010 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановив, що причини, на які посилалася ОСОБА_1, як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані поважними, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, однак доказів, що свідчили б про будь-які перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, позивачем не надано.

Не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем факту родинних відносин, судом не було запропоновано позивачу надати відповідні документи, які позивач надає при поданні апеляційної скарги та вони підтверджують, що позивач є сином померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки, в даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено з тих підстав, що ним, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існували будь-які перешкоди для подання ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-85цс12, правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Згідно розяснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 16 січня 2019 р. у справі № 512/392/17-ц, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, вік, наявність конфліктів між спадкоємцями, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає, що пропустив строк подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважав, що він прийняв спадщину, крім того він протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та померла ОСОБА_4 проживали разом на момент смерті останньої та мали взаємні права та обовязки по відношенню один до одного.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач, відповідно паспортних даних, має відмінне місце реєстрації з місцем відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

На думку колегії суддів, позивач не надав доказів, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що він постійно проживав із спадкоємцем за місцем відкриття спадщини.

Крім того, як пояснив позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, він не знав, що відповідно до вимог частини 1 статті 1270 ЦК України, він повинен був у шестимісячний строк звернутися з заявою про прийняття спадщини, що не може свідчити про наявність у позивача перешкод, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі не заперечував проти задоволення позову, що є підставою для його задоволення, оскільки визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: