ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 800003425, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 558360 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 21 березня 2008 року було укладено іпотечний договір № 800003425-И, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 21 березня 2008 року приватним нотаріусом ДМНО Чернишовим С.О. до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на відчуження майнових прав на указану квартиру.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року було задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11561368,42 грн., проте рішення суду відповідачем не виконується та заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, а тому позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800003425 від 21 березня 2008 року у розмірі 11558149,42 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 30 квітня 2006 року, шляхом проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року позов задоволено та ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800003425 від 21 березня 2008 року у розмірі 11558149,42 грн., з яких: яких заборгованість за кредитом - 4346440,09 грн., заборгованість за відсотками - 2865269,33 грн., пеня - 4346440 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 30 квітня 2006 року, шляхом проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, позивач має право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 800003425, з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 558360 доларів США зі сплатою 14,50% річних на строк до 21 березня 2018 року (а.с.9-17).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 21 березня 2008 року було укладено іпотечний договір № 800003425-И. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 30 квітня 2006 року на підставі рішення № 737 від 20 лютого 2006 року та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 травня 2006 року. Сторони оцінили предмет іпотеки у 3635300 грн. (а.с.18-23).

Внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 800003425 виникла заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 800003425 у розмірі 11558149,42 грн. (а.с.47-48).

ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим наявна заборгованість в сумі 11558149,42 грн., з яких заборгованість за кредитом - 4346440,09 грн., заборгованість за відсотками - 2865269,33 грн., пеня - 4346440.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.5, ст. 6 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Виходячи з зазначених положень закону та умов договору іпотеки, встановивши, що відповідач борг не погасив, суд дійшов обгрунтованого висновку про надання позивачеві як іпотекодавцю права на проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна і доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та на його правильність не впливають.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при зверненні до суду порушено строк позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко