ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2269/18Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/238/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/2269/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.05.2011 року, від якого мають малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1 Протягом останнього року через різні інтереси та несумісність характерів між нею та чоловіком часто виникали сварки, непорозуміння; останні три років відповідач перебуває за межами України. На час звернення з позовом вони разом не проживають, подружні відносини припинені, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Вважає подальше спільне життя неможливим у зв'язку з небажанням перебувати в шлюбі, що носить формальний характер. Також, заперечила відносно надання судом терміну для примирення, оскільки раніше і вона, і відповідач вже зверталися з позовами про розірвання шлюбу, які в подальшому за поданими ними заявами суд залишав без розгляду.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Мащишин) ОСОБА_3, укладений 04 травня 2011 року у Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 02. Дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матір'ю. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи; неповне з'ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи; невірне застосування норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ні заявлені позивачем позовні вимоги, ні його письмова заява, у якій він погодився на розірвання шлюбу, не підтверджені належними та допустимими доказами, що унеможливило встановлення судом фактичних взаємин подружжя, інших обставин життя, причин заявленого позову, як це передбачають ч. 3 ст. 109, ст. 112 СК України, з метою зробити висновки щодо відповідності дійсної волі дружини та чоловіка, відсутності порушень їх особистих та майнових прав після розірвання шлюбу та щодо невідповідності інтересам одного з подружжя подальшого спільного життя та збереження шлюбу.

Також звертає увагу, що суд невірно встановив відсутність між сторонами подружніх стосунків з 2015 року.

Зазначає, що всупереч ст. 111 СК України судом не вчинялося жодних заходів для примирення подружжя, хоча на використанні наданої законом можливості відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей наголошується й у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

У своєму відзиві ОСОБА_2 відносно доводів апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Звертає увагу на те, що з урахуванням факту належного повідомлення відповідача про розгляд справи, використання ним права на звернення з заявою про розгляд справи без його участі з зазначенням про визнання ним позову, відсутності відповідного клопотання про надання йому терміну для примирення та категоричного заперечення про надання такого терміну з її боку, в суду першої інстанції не було передбачених законом підстав надавати сторонам термін для примирення.

Зазначає, що перебування в шлюбі є добровільним і ніхто не може бути насильно змушений перебувати у шлюбі, який не відповідає його інтересам.

Додатково вказує, що відповідач 21 травня 2018 року сам звертався до Чортківського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, після чого подав клопотання про призначення терміну на примирення на 2 місяці, яке суд задовольнив, а після спливу цього строку залишив позов без розгляду, що свідчить про обізнаність відповідача з наявним у нього правом подавати клопотання про примирення.

Крім того зазначає, що відповідно до судового наказу від 29.11.2018 року у справі № 608/2270/18 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 від доходу але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, вважає подану відповідачем за вищевказаних обставин апеляційну скаргу нічим іншим, як зловживанням своїм процесуальним правом, що полягає у з'ясуванні особистих відносин з нею, і як наслідок, вважає наявними підстави для повернення такої відповідачу.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, жодна зі сторін у судове засідання не з'явилася й про причини неявки не повідомила, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи у їх відсутності.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Мащишин) перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 травня 2011 року (а.с.5).

Від шлюбу подружжя має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Позивач наполягала на розірванні шлюбу та заперечувала відносно надання їй терміну для примирення, звернувшись до суду з відповідною письмовою заявою (а.с. 14).

З аналогічною письмовою заявою, в якій заперечувалося про надання терміну для примирення, а позов визнавався, звернувся до суду першої інстанції й відповідач ОСОБА_1, який не виявив бажання бути присутнім у судовому засіданні (а.с. 17).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що у подружжя належної сім'ї не склалося, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому вважав за недоцільне збереження сім'ї сторін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що повністю узгоджуються з наявними у справі доказами. Зокрема, враховуючи відсутність у відповідача будь-яких заперечень відносно позову, визнання ним позовних вимог та відсутність у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності зазначених позивачем обставин та добровільності визнання таких відповідачем, обставини, зазначені позивачем у позовній заяві з урахуванням вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягали.

Також, враховуючи письмові заперечення відповідача відносно надання йому строку на примирення та відсутність його клопотання про необхідність надання такого строку, в суду першої інстанції з урахуванням встановленого діючим ЦПК принципу диспозитивності не було підстав з власної ініціативи надавати подружжю строк для примирення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що районний суд, невірно встановив відсутність подружніх стосунків із 2015 року, та прийняв до уваги заяву про визнання позову та розгляд справи без участі ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням того, що обставини, на які посилається апелянт, зокрема в частині відсутності подружніх стосунків з посиланням на конкретний рік, судом в оскаржуваному рішенні не встановлювались, що стверджується змістом останнього.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права з посиланням на те, що не вчинялися заходи щодо примирення подружжя, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вжиття заходів до примирення подружжя є правом, а не обов'язком суду. Крім цього, вжиття таких заходів за відсутності клопотання будь-якої зі сторін суперечитиме визначеному процесуальним законом принципу диспозитивності, про що згадувалося вище.

Доводи апеляційної скарги в частині, що позовна заява не містить доказів на обґрунтування позовних вимог, а заява відповідача доказів на підтвердження зазначених у ній обставин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність письмових заперечень будь-якої зі сторін звільняє іншу сторону від доказування. У зв'язку з цим, враховуючи наведені у позовній заяві обставини, а саме: звернення з аналогічними позовами (про розірвання шлюбу) раніше як позивача, так і відповідача та відсутність в подальшому бажання позивача проживати з відповідачем однією сім'єю, про що свідчить категоричне заперечення відносно примирення, свідчить про те, що попередні наміри сторін зберегти сім'ю, пов'язані з залишенням судом їх позовів без розгляду не дали позитивних результатів, рішення позивача є обдуманим (а не спонтанним) й у суду не було передбачених законом підстав надавати сторонам строк для примирення в інтересах збереження сім'ї. Додатково колегія суддів звертає увагу відповідача на визначений СК України зміст поняття шлюб, яким є добровільний союз чоловіка та жінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч. 1; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судове рішення 04 березня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи