Справа № 459/3350/18
Провадження № 2/459/348/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Сиванич У.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права спільної власності на частку квартири, стягнення грошової компенсації за частку квартири та визнання права власності на частку квартири,-

В С Т А Н О В И В :

31.10.2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. В його обґрунтування послався на те, що йому належить 11/12 часток у квартирі №13 в будинку №2 на площі Соборній у м.Червонограді Львівської області. Відповідачка являється власником 1/12 частки вказаної квартири. Остання не є членом його сімї, не проживає з ним спільно та не веде спільне господарство. Порядок спільного користування квартирою між ними не встановлювався та про виділ частки в натурі не вирішувався в судовому порядку. Спільне користування квартирою є неможливим, її частка є незначною. Вважає, що припинення частки відповідача у спільному майні не порушить її житлових прав. Згідний сплатити компенсацію вартості частки відповідачки у розмірі 33 987 грн.. Тому просить припинити право спільної власності відповідачки на 1/12 частку спірної квартири, стягнути в користь відповідачки компенсацію у розмірі 33987 грн. з депозитного рахунку суду, на який було внесено кошти, визнати за ним право власності на 1/12 частку квартири №13 будинку 2 на пл.Соборній у м.Червонограді та стягнути з відповідачки в його користь судовий збір та витрати на проведення оцінки.

13.11.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

11.01.2019 року у справі проведено підготовче судове засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.03.2019 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на доводи й аргументи, викладені у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала. Вказала, що згідна отримати компенсацію за належну їй частку в майні.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони справи між собою перебувають у родинних відносинах, являються братом та сестрою, спадкоємцями однієї черги.

Спір виник навколо частки у спільному майні, а саме квартири, що за адресою м.Червоноград, пл.Соборна,2/13.

Встановлено, позивачу належить право власності на 11/12 частки спірної квартири на підставі свідоцтв про спадщину 10/12, та 1/12 на підставі договору дарування, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.03.2018 року та 17.09.2018 року.

Відповідачці належить 1/12 частка у спірній квартирі на праві спільної часткової власності.

Згідно із висновком про вартість майна від 01.10.2018 року, наданого СОД ОСОБА_4, спірна квартира оцінена у 407 842 грн., вартість 11/12 частки становить 373 855 грн..

Із зазначеною оцінкою відповідачка погодилась.

Встановлено, що квартира складається із трьох житлових кімнат, кухні, коридору, санвузла, кладової та двох балконів. Загальна площа 64,4 кв.м., житлова 40,8 кв.м.

Позивачем попередньо внесено на депозитний рахунок суду кошти у сумі 33987 грн., що відповідає розміру частки відповідача (407 842:12).

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Власник згідно зі ст.319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів ст. 365 цього Кодексу, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Із позовними вимогами щодо виділу в натурі частини майна, сторони до суду не зверталася.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір, й таке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони спільно не використовують спірну квартиру. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі.

Вирішуючи даний позов судом враховано, що відповідачка позов визнала повністю, її частка у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, дане майно є неподільним, зі слів позивача спільне володіння і користування квартирою є неможливим, припинення права власності відповідачки на 1/12 частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім'ї, позивач попередньо вніс вартість цієї частки на депозитний рахунок суду.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно із ст.ст.141,142 ЦПК України у звязку із тим, що відповідачка визнала позов, з неї у користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого ним судового збору у розмірі 352,40 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 352,40 грн., та стягнути з відповідачки судові витрати понесені відповідачем за проведення оцінки майна, що становить 600 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Припинити право спільної власності ОСОБА_3 на 1/12 частку квартири №13 будинку 2 на пл.Соборній у м.Червонограді.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1, м.Червоноград, пл.Соборна, 2/13 Львівської області) на користь ОСОБА_3 (с.Добрячин, Сокальський район, Львівська область) грошову компенсацію за 1/12 частку квартири №13 будинку 2 на пл.Соборній у м.Червонограді у розмірі 33987 грн. з депозитного рахунку суду, на який було внесено кошти.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири №13 будинку 2 на пл.Соборній у м.Червонограді.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 352,40 грн. судового збору та 600 грн. судових витрат на проведення оцінки.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 352,40 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.03.2019 року.

Суддя: М. Д. Новосад