У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, просить визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як таку, що набута в період шлюбу, а також здійснити поділ квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання за кожним з них по Ѕ ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цю квартиру.

Разом із позовною заявою до суду Позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , а також шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії відносно квартири за адресою АДРЕСА_1 з метою її відчуження, реалізації, передачі у статутні капітали юридичних осіб, передачі в іпотеки та використання іншим чином, що може слугувати підставою для зміни її власника.

В обґрунтування заяви вказує, що вона має побоювання, що її чоловік - відповідач ОСОБА_2 може вчинити дії з метою відчуження спірної квартири, що призведе до подальшого порушення її інтересів та спричинити додаткові труднощі для відновлення її прав як співвласника даної квартири.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Крім того, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, наведені в заяві про забезпечення позову доводи про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії відносно квартири за адресою АДРЕСА_1 не є безспірним свідченням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Припущення про можливий продаж спірного майна не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.

Таким чином, оскільки факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду відсутні, тому суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.153, 260, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до пп. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.О. Гордійчук