ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2637/19 Справа № 175/5413/14 Суддя у 1-й інстанції - Борисов С.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"(далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 05.06.2006 року Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 3 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 01.06.2014 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 6 543,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 77 019,14 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 020,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 23 775,40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 101,62 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 48 276,07 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 70,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 823,90 грн; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 42,48 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 499,99 грн. - штраф (фіксована частина); 309,58 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 3 643,76 грн. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 05.06.2006 року в розмірі 6 543,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 77 019,14 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2006 року в розмірі 6 543,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 77 019,14 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 020,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 23 775,40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 101,62 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 48 276,07 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 70,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 823,90 грн; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 42,48 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 499,99 грн. - штраф (фіксована частина); 309,58 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 3 643,76 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, про застосування якого ним заявлено в апеляційній скарзі. В суді першої інстанції він був позбавлений подати таку заяву, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 3 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, внаслідок чого станом на 01.06.2014 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість в розмірі 6 543,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 77 019,14 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 020,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 23 775,40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 101,62 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 48 276,07 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 70,00 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 823,90 грн; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 42,48 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 499,99 грн. - штраф (фіксована частина); 309,58 доларів США, що в еквівалентному відношенні становить 3 643,76 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що відповідач в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання і допустив заборгованість по кредиту.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа № 6-103цс14), від 01.10.2014 року (справа № 6-134цс14), від 12.11.2014 року (справа № 6-167цс14).

Нормою частини 3 статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини 3 статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену в постанові від 17.04.2018 року у справі № 14-59цс18, в якій Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному законом, даних про вручення йому судової повістки про виклик до суду матеріали справи не містять.

Так з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, убачається, що останній самостійний платіж відповідачем було здійснено 06.10.2010 року (а.с.8), а так як умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з позовом до суду Банк звернувся лише у липні 2014 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог статті 267 ЦК України є правою підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року - скасувати та постановити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко