_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/28/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

10.12.2018 року представник заявника звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності Свідоцтва про право власності № 3-1231 від 09 червня 1998 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2. Встановити факт користування ОСОБА_2, земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 76/99, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД № 018202 від 11 вересня 2000 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів.

В своїй заяві посилається на те, що заявник є власником дачного будинку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 76, на підставі Свідоцтва про право власності № 3-1231 від 09 червня 1998року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів, а також користувачем земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 76/99, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД № 018202 від 11 вересня 2000року, виданого Одеською міською радою народних депутатів.

Готуючи документи до передачі спадщини своїм дітям, вона з'ясувала, що в Свідоцтві на право власності допущена помилка в написанні її по батькові, а саме «Исорівна», замість «Ісорівна», а в Державному акті на право постійного користування землею допущена помилка в адресному номері земельної ділянки, а саме номер земельної ділянки в акті «76/36», замість «76/99».

Зазначає, що після виявлення вищезазначеної помилки, було подано звернення на факт її виправлення до ОМР та отримано відповідь від 06.11.18р. № 01-26/1483, де їй було роз'яснено, що дане питання вирішується в судовому порядку.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною заявою.

Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 23.01.2019 року прийняла справу до свого провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання зявилась представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1, яка вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник зацікавленої особи Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 1998 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на дачу № 3-1231, яким посвідчено, що 9/1000 часток ДБК «Соняшне» в місті Одесі по вул. Фонтанська дорога № 76/ділянка26/ дійсно належить ОСОБА_3.

Однак, згідно перекладу з російської на українську мову паспорту громадянина ОСОБА_4 Федерації № 770-046 та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера - прізвище, ім'я та по батькові заявниці в написанні українською мовою є «Тарноруцька Стела Ісорівна».

Факт належності заявниці 9/1000 часток ДБК «Соняшне» в місті Одесі по вул. Фонтанська дорога № 76/ділянка26/ також підтверджується довідкою Громадської організації «Сонячне» № 02 від 19.01.2019 року та листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 11627-10/2595/7 від 17.12.2018 року.

Таким чином, неправильне зазначення по батькові заявниці сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську «Исоровна».

З метою державної реєстрації прав на вказане нерухоме майно ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою до Юридичного департаменту Одеської міської ради, однак, рішенням державного реєстратора від 22 листопада 2018 року № 44187055 їй було відмовлено через наявність суперечності у імені по-батькові.

Також судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 972від 13.11.1998 року ОСОБА_2 було передано в приватну власність земельну ділянку площею 174 кв.м. та присвоєно відповідну поштову адресу м. Одеса, Фонтанська дорога 76/99.

На підставі даного рішення ОСОБА_2, 11 вересня 2000 року було видано Державний акт на право постійного користування землею Серії ІІ-ОД № 018202.

Однак у вищевказаному Державному акті не вірно було вказано поштову адресу земельної ділянки, а саме замість «м.Одеса, Фонтанська дорога 76/99» вказано «м.Одеса, Фонтанська дорога 76/36».

Факт даної помилки також підтверджується документами, які готувались під час виготовлення технічної документації по складанню державного акта на право постійного користування землею, де адреса земельної ділянки, що надається вказана - м.Одеса, Фонтанська дорога, 76/99, а саме: заява ОСОБА_2 до ОМР від 15.12.98р. про підготовку технічної документації, направлення ОМР від 23.12.98р. до міського земельно-кадастрового бюро для виготовлення технічної документації, копія акту про встановлення в натурі меж земельної ділянки.

Для виконання підготовчих робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 76/99 заявник звернулась до Фізичної особи підприємця ОСОБА_5, який має відповідну кваліфікацію.

Проте останній повідомив, що враховуючи вказану вище невідповідність адреси в рішенні Виконавчого комітету Одеської міської ради № 972від 13.11.1998 року та Державному акті на право постійного користування землею Серії ІІ-ОД № 018202, виконати підготовчі та землевпорядні роботи технічно неможливо.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо).

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

З представлених заявником доказів вбачається, що доводи її є законними та обґрунтованими.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та обєктивно, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт належності Свідоцтва про право власності № 3-1231 від 09 червня 1998 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

Встановити факт користування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 76/99, на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД № 018202 від 11 вересня 2000 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.