Справа № 444/2496/18
Провадження № 2/444/269/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І., Мачіха Г. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки № 54, площею 0,0377 га., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 116354009, кадастровий номер :08:000:0698 для колективного садівництва, яка розташована в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області та на 1/2 ідеальну частку садового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 16355015, загальною площею 25,0 кв. м, літньою житловою площею 16,3 кв. м, який розташований в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.
В подальшому позивачем ОСОБА_6 в особі її представника ОСОБА_1 уточнено позовні вимоги, в тому числі просить стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 2349 грн. 58 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірне майно набуте нею та відповідачем на ім`я відповідача в шлюбі та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №6-601, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотконтори Якубець Т.Я. 8 вересня 2016р. та договору №6-602 купівлі-продажу садового будинку, посвідченого тоді ж державним нотаріусом Третьої львівської державної нотконтори Якубець Т.Я.
Це підтверджує її згода на придбання майна другим з подружжя, яку також 8 вересня 2016 року посвідчила ОСОБА_7 , державний нотаріус Третьої львівської державної нотконтори.
Наявність спірного майна , яке зареєстроване на праві власності за відповідачем, підтверджують інформаційні довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №125927561 та 126825565.
Вказує, що їх з відповідачем шлюб було зареєстровано 8 червня 2013 року виконавчим комітетом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис про одруження за №12. В шлюбі в них народився син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною з інвалідністю через вади зору.
Спірне майно було придбане під час шлюбу та за спільні кошти, які належали їм з відповідачем як подружжю. Зокрема на момент укладення договору купівлі вони перебували в шлюбі понад три роки, в них народився син та вони потребували місця, де ми могли б проживати однією сім`єю.
Спірне майно купувалося для подальшої розбудови та проживання, оскільки обидвоє із відповідачем зареєстровані в однокімнатній квартирі, власником якої є батько відповідача. Там також зареєстровані інші родичі відповідача. Іншого житлового приміщення на праві власності не має ні відповідач, ні вона. Не володіє нерухомим майном також їх малолітній син.
Земельна ділянка знаходиться недалеко біля м. Львова, а спірний будинок після незначної реконструкції мав стати їх постійним місцем проживання, для чого вони і заощаджували кошти.
Позивач стверджує, що джерелом придбання спірного майна були як кошти, подаровані їм на весілля родичами, подаровані батьками з двох сторін, так і їх заощадження, оскільки відповідач постійно працює та має достатній заробіток, який дозволяв щомісяця заощаджувати значні кошти, тоді як вона спочатку навчалася на стаціонарній формі у ЛНУ ім.Франка, а згодом не працювала у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею віку трьох років.
Зазначає, що в кінці 2017 року, на початку 2018 року їй стало відомо, що відповідач допускає порушення подружньої вірності та витрачає кошти, які вони заощаджують на реконструкцію будинку, всупереч інтересам сім`ї та малолітньої дитини. Це стало причиною її звернення із позовом про розірвання шлюбу.
Така поведінка відповідача суперечить інтересам їх малолітньої дитини, тому вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів та зараз звертається з даним позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина.
Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак її представник- ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив сторони відповідача. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в минулому судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, які викладені у відзиві його представника на позовну заяву.
Представник відповідача- ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Зокрема зазначив, що сторона відповідача з твердженнями позивача, що спірне майно, а саме земельна ділянка та садовий будинок придбане під час шлюбу за спільні кошти, які належали подружжю, які були подаровані на весілля родичами, батьками з двох сторін та за спільні заощадження подружжя не погоджується, оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.09.2016 року ОСОБА_9 (батько відповідача), що діяв від імені ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0377 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада, садівничий кооператив «Взуттєвик», кадастровий номер :08:000:0698. Цільве призначення- для колективного садівництва, для ведення садівництва та садовий будинок АДРЕСА_1 .
Первинно вищезазначені земельна ділянка та садовий будинок належали на праві приватної власності гр. ОСОБА_11 , що підтвердується відповідним державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ №000892 від 11 листопада 1997 року та свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 21.06.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав від 21.06.2011 року №30366401.
Зазначає, що ще орієнтовно в 2010 році ОСОБА_9 (батько відповідача, довірена особа по дорученню) фактично купив у ОСОБА_11 вищезазначені садовий будинок та земельну діляку, однак юридично жодного договору укладено не було. Ціна на той час становила 4 000 доларів США. В же час на ім`я ОСОБА_9 ОСОБА_11 була надана нотаріально посвідчена довіреність з правом вчиняти будь-які дії відносно спірного майна, в тому числі право відчуження.
У 2015 році стан ОСОБА_11 значно погіршився у зв`язку із захворюванням та ОСОБА_9 за його дорученням здійснював необхідні дії для оформлення права власності на дане майно, а саме замовляв та отримував від імені ОСОБА_11 звіт; про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 17 грудня 2015 року, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки натурі (на місцевості), проводив реєстрацію земельної ділянки та отримував витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2015 року та інші необхідні документи для переоформлення права власності.
Однак оформити на себе право власності на дане майно ОСОБА_9 не зумів, оскільки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на вищезазначене майно, а спадкоємцем першої черги була дружина померлого ОСОБА_10 . Достовірно знаючи, що за довго до смерті свого чоловіка вищезазначені земельна ділянка та садовий будинок фактично було продано, ОСОБА_10 надала довіреність від 02.06.2016 року ОСОБА_9 на представництво її інтересів, в тому числі відчуження спірного майна.
Згодом ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2016 року, як на земельну ділянку, так і на садовий будинок. Право власності за нею було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Видавши вищезазначену довіреність між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була домовленість, що він розпоряджається спірним майном на власний розсуд, оскільки фактично є його власником.
Також зазначає, що 14 березня 2014 року ОСОБА_9 вступив в ряди Першого резервного добровольчого батальйону НГУ, підписав контракт та ніс військову службу до 05.04.2016 року, що також позбавило його можливості раніше оформити право власності на спірне майно.
Первинно ОСОБА_9 бажав оформити право власності на спірне майно на свою дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак на той момент вона була неповнолітня і це б викликало додаткові труднощі для збору необхідних документів при оформленні договорів купівлі-продажу.
Тоді між відповідачем та його батьком ОСОБА_9 була усна домовленість, що вони укладають договір купівлі- продажу земельної діляки та садового будинку, але фактично він розуміє, що дане майно має належати його сестрі, ОСОБА_12 .
Також вказує, що жодних коштів подружжя на придбання спірного майна відповідач не витрачав. Батько відповідача надав йому формально ці кошти, які одразу ж йому були повернуті відповідачем, оскільки цього вимагає закон.
Звертає увагу, що позивачу про усі ці обставини було достовірно відомо, в тому числі неодноразово наголошувалося, коли вона підписувала відповідну заяву-згоду в нотаріуса.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що її чоловік ОСОБА_11 домовився усно з ОСОБА_9 , батьком відповідача, про продаж спірного садового будинку та земельної ділянки. Їй з чоловіком були передані грошові кошти за продаж майна, однак купівля-продаж не були документально оформлені, оскільки вона в цей час була за межами території України. В 2012 році в місті Рим вона надала згоду своєму чоловіку на продаж спірного майна.
Вказала, що її чоловік тривалий час хворів, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Після цього вона юридично оформила спадщину на спірну земельну ділянку та садовий будинок. В подальшому вона разом із ОСОБА_9 , батьком відповідача, вирішили переоформити будинок, у зв`язку із чим вона надала довіреність на відчуження майна.
На сьогоднішній день вона не заявляє жодних претензій, самостійних вимог щодо спірного майна, оскільки розуміє, що таке було продане.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показав, що купив садовий будинок у свого знайомого ОСОБА_11 за 4000,00 доларів США, але юридично жодних документів не було оформлено, оскільки вони довіряли один одному. В подальшому проходив військову службу, а після звільнення вирішив оформити права на спірне майно. Так як дружиною ОСОБА_11 було видано на його ім`я довіреність, він не міг на себе переоформити право власності на садовий будинок та земельну ділянку, а тому таке було оформлено на сина.
Ствердив, що спірним майном користувався тільки він, крім того зауважив, що ним за дорученням ОСОБА_10 здійснювався збір та оформлення всіх документів для купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки. Його невіста, позивач по справі, була лише декілька разів на дачі на пікніку, вона не несла жодних витрат на її утримання та знала, що така фактично належить йому, а не сину. Вільний доступ ні позивач, ні відповідач до спірного садового будинку та земельної ділянки не мали.
Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане виконавчим комітетом Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області 08.06.2013 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 08.06.2013 року у виконавчому комітеті Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 12.
У даному шлюбі в позивача та відповідача народився син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 17.04.2015 року.
В подальшому шлюб між сторонами було розірвано, що визнається як позивачем , так і відповідачем, а тому доказуванню в розумінні ст. 82 ЦПК України не підлягає.
З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №6-601 та договору купівлі-продажу садового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 6-602 від 08.09.2016 року, які посвідчені державним нотаріусом Третьої львівської державної нотконтори Якубець Т.Я., вбачається, що ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_10 (надалі- покупець) з однієї сторони та ОСОБА_4 , тобто відповідач у справі (надалі покупець), з іншої сторони домовилися про те, що продавець продала, а покупець купив земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0377 га, кадастровий номер :08:000:0698, розташовану за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада, садівничий кооператив "Взуттєвик" та садовий будинок за цією ж адресою.
Право власності на земельну ділянку та садовий будинок були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційними довідками № 126825565 та № 126827561 від 08.06.2018 року (аркуш справи 5-7, 8-9). Власником майна є ОСОБА_4 .
В той же час суд враховує, що позивачем ОСОБА_6 письмовою заявою, яка була подана у Третю львівську державну нотаріальну контору, надано згоду на купівлю відповідачем, на той час її чоловіком, ОСОБА_4 , спірної земельної ділянки та садового будинку за ціну та на умовах на розсуд ОСОБА_4 .
Суд звертає увагу, що у даній заяві ОСОБА_5 вказала, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї та погодилася з тим, щоб умови договорів купівлі-продажу визначалися її чоловіком самостійно.
Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. Відповідно до положень вказаної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ст. 57 СК України чітко регулює, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як встановлено під час розгляду справи саме відповідач ОСОБА_4 купляв за договором купівлі-продажу спірні земельну ділянку та садовий будинок.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Твердження сторони відповідача про те, що фактичним покупцем був батько відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 не підтверджене жодними доказами.
Покази свідків, яких було допитано під час розгляду справи, не спростовують очевидних фактів, а саме нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу спірного майна саме на користь відповідача, а також отримання від позивача нотаріально посвідченої згоди на це.
Також стороною відповідача не підтверджено належним чином і того, що спірне майно не куплене за кошти подружжя, а за кошти, які були формально надані відповідачу його батьком.
Крім того суд звертає увагу і на суперечливу позицію сторони представника відповідача, яка є мінливою.
В одних випадках у відзиві представник відповідача стверджує, що спірне майно придбане батьком відповідача фактично, в подальшому зазначає, що таке майно належить відповідачу на праві особистої власності, оскільки куплене за його особисті кошти.
З встановлених судом обставин вбачається, що спірне майно набуте відповідачем під час шлюбу, на це отримано згоду другого з подружжя, а саме позивача.
Ч. 1 ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду").
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Суд бере до уваги, що згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В той же час згідно ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Однак в ситуації, що є предметом спору, суд не розглядає питання відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки розглядає позовні вимоги позивача лише в межах, які нею визначені, а стороною відповідача водночас не подано жодного доказу, який би підтвержував обставини, що мають істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя.
Судом встановлено, що спірне майно куплене відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем. На придбання даного майна позивачем була надана згода. А тому суд приходить до висновку, що таке є спільною сумісною власністю.
Відповідачем не подано жодних доказів, які б підтверджували, що спірне майно є його особистою власністю, як і не доведено, що таке фактично придбане його батьком, а він є лише формальним покупцем.
Суд керується фактичними обставинами справи та представленими доказами, зокрема договорами купівлі-продажу, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав, які підтверджують, що купівля спірного майна відбувалася саме відповідачем за згодою позивача, в той же час право власності зареєстроване в повному обсязі на відповідача.
Враховуючи рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки № 54, площею 0,0377 га., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 16354009, кадастровий номер :08:000:0698 для колективного садівництва, яка розташована в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області та права власності на 1/2 ідеальну частку на садовий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 16355015, загальною площею 25,0 кв. м, літньою житловою площею 16,3 кв. м, який розташований в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.
А як наслідок в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо стягнення заявленого позивачем судового збору в розмірі 2349 грн. 58 коп., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частину садового будинку та земельної ділянки, тобто заявлені позовні вимоги майнового характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позову майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З довідок про вартість майна, які видані суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "БП Експерт", кваліфікація якого підтверджується сертифікатом, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача ОСОБА_14 , вбачається, що вартість спірної земельної ділянки становить 48664,00 грн., а спірного садового будинку- 164478,00 грн.
Як наслідок ціна позову становить половину сумарної вартості спірних земельної ділянки та садового будинку, тобто 106571,00 грн.
А тому позивачу необхідно було сплатити 1065 грн. 71 коп. судового збору за подання до суду позову.
Крім того суд враховує, що позивачем було сплачено 384 грн. 20 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, яку під час розгляду справи було задоволено.
А тому враховуючи задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частку спірного садового будинку та земельної ділянки, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 1065 грн. 71 коп.+ 384 грн. 20 коп. судового збору, тобто сумарно 1449 грн. 91 коп. судового збору.
В задоволенні решти заявлених вимог в частині стягнення з відповідача в користь позивача судового збору, а саме в розмірі 1283 грн. 87 коп. необхідно відмовити.
Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Враховуючи, що спір вирішений судом по суті, суд приходить до висновку, що для забезпечення прав учасників на розпорядження належним їм майно необхідно після набрання рішенням суду законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17.04.2019 року, відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме оскільки відсутнє вмотивоване клопотання учасників справи, то заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили після чого скасовуються.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 .
Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :
Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 , реєсраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки № 54, площею 0,0377 га., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 116354009, кадастровий номер :08:000:0698 для колективного садівництва, яка розташована в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.
Визнати за ОСОБА_6 , реєсраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на 1/2 ідеальну частку на садовий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 16355015, загальною площею 25,0 кв. м, літньою житловою площею 16,3 кв. м, який розташований в садівничому кооперативі Взуттєвик на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.
Після набрання даним рішенням суду законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17.04.2019 року, а саме скасувати накладення арешту та заборону вчинення реєстраційних дій стосовно наступного майна:
1) земельної ділянки, площею 0,0377 га, кадастровий номер :08:000:0698 для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, номер запису про право власності 16354009;

2) садового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27, загальною площею 25 кв.м, в садівничому кооперативі "Взуттєвик" Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, номер запису про право власності 16355015 від 08.09.2016 року.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 1449 грн. 91 коп.- судового збору сплаченого позивачем при зверненні в суд із позовом та із заявою про забезпечення позову.
У вимозі ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_4 1283 грн. 87 коп. судового збору- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.

Повне рішення складено 30 вересня 2019 року.