ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 645/780/19

провадження № 22-ц/818/4054/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Леонідівни - представника Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року в складі судді Бондарєвої І.В.,

у с т а н о в и в:

У лютого 2019 року Приватне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», (далі - АТ «КБ «Приватбанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 13 травня 2010 року укладено Договір б/н, відповідно до умов якого АТ «КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 64 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами та правилами Договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

У зв`язку з порушенням померлим зобов`язань за Договором кредиту станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 6597 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4945 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1501 грн. 60 коп.; пеня 150 грн. 00 коп.

18 грудня 2019 року АТ «КБ «Приватбанк» направило претензію до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори. 06 січня 2017 року позивачу повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 15 грудня 2018 року відповідачем було направлено претензія АТ «КБ «Приватбанк», на яку відповідач не відреагував.

На день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований його син ОСОБА_1 , отже відповідач фактично прийняв спадщину. За правилами частини третьої статті 1292 ЦК України відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 608, 1218, 1219, 1221,1268, ЦК України, позивач просив стягнути заборгованість за Договором кредиту № б/н від 13 травня 2010 року в розмірі у розмірі 6597 грн. 57 коп. з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, дізнавшись про смерть позичальника у грудні 2016 року, позов пред`явив лише 14 лютого 2019 року, тобто з пропуском річного строку, встановленого статтею 1281 ЦП України. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження вартості майна, в межах якої може бути задоволено вимогу кредитора.

09 липня 2019 року ОСОБА_4 представник АТ «КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» надіслав до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори претензію від 18 грудня 2016 року, тобто протягом 1 року від настання строку вимоги. 15 грудня 2018 року до спадкоємця було направлено лист- претензію, згідно з яким АТ «КБ «Приватбанк» повідомив відповідача про необхідність виконання обовязків як спадкоємця за кредитним договором № б/н від 13 травня 2010 року укладеним між Банком та померлим ОСОБА_3 . Крім того, судом першої інстанції не було встановлено, яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті померлого позичальника та його вартість.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 15 травня 2010 року укладено Договір б/н, відповідно до умов якого АТ «КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами та правилами Договору.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором станом на 18 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 6597 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4945 грн. 97 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1501 грн. 60 коп.; пеня 150 грн. 00 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 19 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції.

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він зареєстрований за місцем реєстрації померлого ОСОБА_3 , а саме в кв. АДРЕСА_2 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України).

Також статтею 1241 ЦК України встановлено право осіб на обов`язкову частку у спадщині.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦПК України).

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентовані приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що АТ КБ «Приватбанк» не надано жодних доказів на підтвердження вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13 травня 2010 року з ОСОБА_1

АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів наявності чи відсутності інших спадкоємців та заведеної спадкової справи; наявності спадкової маси (спадкового майна) після померлої ОСОБА_3 та її вартості.

Правом на подання клопотання про витребування доказів, передбаченим статтею 84 ЦПК України, Банк в суді першої інстанції не скористався. Не міститься таке клопотання і в апеляційній скарзі.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та вишевказаних норм матеріального права, правові підстави для задоволення позову АТ «КБ «Приватбанк» відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком не пропущено строк пред`явлення вимоги, не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

За змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чиним, надіславши до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори претензію 18 грудня 2016 року, АТ «КБ «Приватбанк» не пропустило строку пред`явлення вимоги.

Однак, на висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ця обставина не впливає, з огляду на відсутність доказів щодо наявності майна в мажах вартості якої вимога пред`явлена до спадкоємця позичальника підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Крилової ОСОБА_5 Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

О.Ю. Тичкова