Провадження № 2/761/2417/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Притули Н.Г.

при секретарях: Смігунову В.В., Позднякову В.С.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Завірюха М.Н .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української іноземної юридичної колегії про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме: надати відповідну інформацію щодо об`єму наданих послуг по веденню спадкової справи, копію свідоцтва про право на спадщину, довідку за матеріалами справи про спадкове майно, яке входить до спадкової маси на території ФРН або інші право установчі документи іноземної держави (ФРН) про правовий статус позивача як спадкоємця, а також інформацію щодо утримання із спадкових активів витрат по легалізації документів та пов`язані зі справою відрядження, судові, нотаріальні та інші збори згідно п.6 Угоди.

Вимоги обгрунтовані тим, що 30.09.2016 року між сторонами було укладено договір. В цей же день позивач надала відповідачу довіреність на представництво її інтересів. Згідно із виданою довіреністю позивач має право вимагати звіти від осіб, що володіють спадковим майном, виконавців заповітів та правом подачі клопотання про видачу свідоцтва про право на спадщину та призначення виконавців заповіту.

Як зазначає позивач, за весь період дії договору відповідач жодного разу не надав позивачу звіту щодо обсягу проведеної ним роботи, не видав жодного правоустановчого документу та не надав позивачу інформації щодо спадкового майна, його переліку та не вчинив інших дій щодо отриманого доручення.

На неодноразові звернення позивача, відповідач не надає жодної відповіді.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що на виконання умов Угоди відповідач виконав всю необхідну роботу і оформив необхідні документи, що потрібні для ведення та врегулювання справи в компетентних органах іноземної держави та разом з перекладами на німецьку мову, які були виконані відповідачем, направив їх виконавцю заповіту, як це вимагає законодавство ФРН. Так як виконавцем заповіту відповідач не є, на запити позивача та відповідача виконавець заповіту не реагував, відповідач на виконання п.7 Угоди найняла німецького Інокореспондента. Заповіт був складним для виконання оскільки містив в собі зобов`язання з перепоховання спадкодавиці та з можливими витратами щодо перепоховання та оплати за нове місце поховання. Проте відповідачу вдалось завершити документування справи та вже в квітні 2017 року позивачка отримала першу виплату. Як зазначив представник відповідача, предметом Угоди є сама послуга, тобто те благо, яке отримує замовник у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності, а не «об`єм» послуг, тому позовна вимога «про надання інформації щодо об`єму наданих послуг» не випливає ні з умов Угоди, ні з вимог чинного українського законодавства і не підлягають задоволенню. Свідоцтво про право на спадщину за німецьким законодавством не видавалось. Згідно чинного німецького законодавства виконавець заповіту призначається німецьким спадковим судом. Саме до функцій виконавця заповіту входить встановлення спадкових активів, збирання документів, необхідних для виплати спадщини. Позивачка заявляє вимогу про надання їй документу щодо її «правового статусу як спадкоємця», проте цей статус визначається заповітом ОСОБА_4 , який був наданий відповідачу позивачем, тому ця вимога є безпідставною. Згідно з умовами Угоди виконавець заповіту отримав винагороду за виконану ним роботу про що позивач неодноразово повідомлялась на прийомах у відповідача. Крім того, фінансовим Звітом позивачка була повідомлена про проведення остаточних розрахунків та виплат. Оригінал звіту знаходиться у позивача. Інші утримання, крім винагороди не утримувались.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 1000 ЦК України визначає, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно з статтею 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Стаття 1004 ЦК України визначає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Стаття 1006 ЦК України визначає зобов`язання Повіреного, який зобов`язаний, зокрема, повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 вересня 2016 року між ОСОБА_1 (надалі - Довіритель) та Українською Іноземною Юридичною Колегією (надалі - Укрінюрколегія) була підписана Угода за якою Довіритель доручає Укрінюрколегії здійснювати правовий захист своїх прав та інтересів в справі спадку ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в ФРН, в тому числі отримувати документи та інші необхідні докази для документального підтвердження спадкових прав.

Угода підписана сторонами, що свідчить про їх згоду із зазначеними умовами.

Сторони домовились та зазначили в п.4 Угоди, що Укрінюрколегія самостійно фінансує всі витрати по веденню справи і, в разі безрезультатності проведеної нею роботи, не має ніяких претензій до Довірителя щодо оплати гонорару та відшкодування понесених витрат.

В той же час згідно з п.5 Угоди, у разі успішного завершення справи Довіритель сплачує Укрінюрколегії гонорар в розмірі 20% з суми спадку після завершення справи з додатковим нарахуванням в передбачених законодавством України випадках державного мита та податків.

Згідно з п.6 Угоди Довіритель доручив Укрінюрколегії провести утримання із спадкових активів витрат по легалізації документів та повязаними зі справою відрядженнями, сплаті судових, нотаріальних та інших зборів та обовязкових платежів органам юстиції іноземних держав, гонорарів та в передбачених законодавством України випадках державного мита та податків.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що крім гонорару у розмірі, встановленому Угодою, інших сум з перерахованих коштів відраховано не було.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, на виконання п.7 Угоди, відповідач винайняв Інокореспондента для здійснення всіх дій, які пов`язані з виконанням вказаної Угоди.

Крім того, 30.09.2016 року ОСОБА_1 видала відповідачу нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів позивача в справі про спадщину тітки позивача ОСОБА_4 , уродженої ОСОБА_4. , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні.

Згідно з п.6 зазначеної довіреності Юкрінюрколегію уповноважено від імені ОСОБА_1 вимагати звіти від осіб, володіючих спадковим майном, виконавців заповітів, опікунів спадку і видавати їм звільнення.

Листом від 19.06.2018 року Українська іноземна юридична колегія повідомила ОСОБА_1 про надходження залишку спадкових активів ОСОБА_4 .

21.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із запитом про надання інформації в якому просила надати звіт згідно з п.6 Довіреності від 30.09.2016 року.

Суду не надано доказів що на вказане звернення була надана відповідь.

Крім того, листом від 08.01.2019 року у зв`язку із завершенням роботи по Угоді, позивачу було направлено фінансовий звіт.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила зобов`язати відповідача надати копію свідоцтва про право на спадщину та документи про правовий статус спадкоємця. Представник відповідача зазначив, що згідно чинного законодавства Німеччини видача таких документів не передбачена. Позивач в судовому засіданні не довела суду, що за діючим законодавством Німеччини передбачено видачу вказаних документів.

Щодо вимог позивача надати інформацію щодо об`єму та наданих послуг по веденню спадкової справи, довідку про майно, яке входить до спадкової маси на території ФРН, інформацію щодо утримання із спадкових активів витрат по легалізації документів та пов`язані зі справою відрядження, судові, нотаріальні та інші збори згідно п.6 Угоди, варто зазначити, що вказана інформація надана у Фінансовому звіті від 08.01.2019 року № ФРН.5893/ТП.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Згідно з ч.2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник відповідача не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81,141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Української іноземної юридичної колегії, про зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула