Провадження № 22-ц/4808/406/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.,

за участю:

адвоката ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус ОСОБА_12, приватний нотаріус ОСОБА_13 про визнання недійсним договору міни нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію прав, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно та скасування запису про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва, за апеляційною скаргою ОСОБА_11, поданою адвокатом ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2019 року у складі судді Антоняка Т.М., постановлену у м. Івано-Франківськ, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус ОСОБА_12, приватний нотаріус ОСОБА_13 про визнання недійсним договору міни нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію прав, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно та скасування запису про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2019 року позов в частині вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину, скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25 березня 2014 року та скасування запису про державну реєстрацію прав на підставі вказаного свідоцтва, залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу представник відповідача ОСОБА_11 ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_6 як позивача, порушив принцип диспозитивності, передбачений статтями 2 і 13 ЦПК України, відповідно до яких «суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу». Однак, ОСОБА_6 не звертався з позовом, а тому, не має процесуального статусу позивача у цій справі.

Вказує, що ОСОБА_6 не є учасником справи і відповідно не має процесуальних прав, в тому числі подавати процесуальні клопотання та заяви по суті спору, а тому суд зобовязаний був повернути таку заяву без розгляду заявнику.

У звязку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_8 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу та вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки позивачами було подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначено про допущену ними помилку при написані імені одного з позивачів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_11 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представники ОСОБА_8 ОСОБА_4, представник ОСОБА_9 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Залишаючи частину позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі подали відповідні заяви, тому вирішив їх відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та п. 5 ст. 257 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 55 Конституції України визначено право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту пятого частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Законодавець визначив, що питання про залишення заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом пятим частини першої статті 257 ЦПК України, вирішується судом без певних застережень.

Відтак суд не зобовязаний при вирішенні відповідного питання зясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у звязку з якими така заява подана. Достатньою підставою для вирішення питання про залишення позову без розгляду є лише подання такої заяви до початку розгляду справи по суті.

25 квітня 2018 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 подали заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 66, 67, 69).

Подання позивачем відповідної заяви є для суду підставою для застосування положень пункту пятого частини першої статті 257 ЦПК України, а тому, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 подали заяви про залишення позовної заяви без розгляду та за змістом статті 13 ЦПК України вони мають право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування статті 257 ЦПК України відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не звертався з позовом, а тому й не має процесуального статусу позивача у цій справі, на увагу не заслуговують, оскільки позовна заява підписана ОСОБА_6, він брав участь в процесі та підтримував позовні вимоги, що підтвердив в засіданні апеляційного суду.

Крім того, 04 січня 2016 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без розгляду, до суду було подано заяву про усунення недоліків позову, в якій сторона вказувала про допущення помилки при зазначенні імені одного із позивачів замість ОСОБА_6, зазначено ОСОБА_14 та долучено виправлені позовні заяви (а.с. 37-43).

Посилання апелянта на те, що суд фактично згідно ухвали відкрив провадження за позовною заявою ОСОБА_14, а не ОСОБА_6 і відповідно процесуальний статус позивача набув ОСОБА_14 на увагу не заслуговують, оскільки не вирішення даного питання за заявою сторони чи з ініціативи суду в процесуальний спосіб, в даному випадку, не може бути підставою для скасування ухвали.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 підписав позов, підтримує вимоги позову та заяву про залишення частини вимог без розгляду, тому враховуючи завдання цивільного судочинства, визначені статтею 2 ЦПК України, наведені апелянтом обставини не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апелянта щодо необхідності винесення судом окремої ухвали за кожною заявою позивача, також на увагу не заслуговують, оскільки такий факт не впливає на процесуальні права сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, правильна по суті, тому підстав для її скасування не вбачає. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11, поданою адвокатом ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_15