Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/20414/14-ц

провадження № 61-31205св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року в складі судді Бобровника О. В. і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як правонаступник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», перейменоване у Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2007 року № 10-29/3672 у розмірі 155 807,67 доларів США, що станом на 16 липня 2014 року еквівалентно за курсом НБУ 1 825 765,46 грн.

Позов мотивований тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 02 липня 2007 року укладено кредитний договір № 10-29/3672, згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 100 000,00 доларів США під 13,50 % річних до 01 липня 2022 року. Відповідач порушував свої зобов`язання за кредитним договором від 02 липня 2007 року № 10-29/3672, у зв`язку з чим станом на 16 липня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 155 807,67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 825 765,46 грн.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2007 року № 10-29/3672, яка утворилась станом на 16 липня 2014 року у розмірі 155 807, 67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 825 765,46 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 16 липня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 155 807,67 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 825 765,46 грн, яка складається з залишку непогашеної частини кредиту - 88 186,13 доларів США, відсотків - 54 942,21 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 881,17 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6 789,23 доларів США, заборгованості за комісіями - 2 008,96 доларів США, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції дійшов законного висновку про відповідальність боржника за кредитним договором та ухвалив рішення про задоволення позову, оскільки умови кредитного договору не виконувалися належним чином. Відповідач у апеляційній скарзі ставила питання про застосування наслідків спливу позовної давності, проте такі вимоги не були заявлені у суді першої інстанції. Зазначаючи про неправильність проведеного банком розрахунку, відповідач не спростувала надані позивачем докази, не надала свого розрахунку, який би давав підстави для з`ясування зазначених обставин. Твердження відповідача про безпідставність стягнення комісії на користь банку суперечать кредитному договору, у пункті 2.5 якого передбачено нарахування та сплату комісії, порядок, сума та строки, що встановлені тарифами у додатку № 1 до кредитного договору, особисто підписаному відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року і ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

06 грудня 2017 року ухвалою ВССУ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 березня 2018 року справу № 760/20414/14-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

19 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що грошових коштів за кредитним договором відповідач не отримувала, а позивач не надав належних доказів того, що надавав їй кредитні кошти. Суди обох інстанцій не перевірили цю обставину, незаконно ухваливши оскаржувані судові рішення.

Позиції інших учасників

У січні 2018 року позивач подав до Верховного Суду заперечення, в яких просив відхилити касаційну скаргу, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Позивачзауважує на тому, що факт укладення кредитного договору відповідач не оспорює. Відповідач здійснювала часткове повернення кредиту, чим визнавала факт отримання кредитних коштів. Крім того, отримання відповідачем кредитних коштів підтверджують листи-заявки на кредит (транш), підписані власноруч відповідачем для отримання коштів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, зокрема, від 02 липня 2007 року лист-заявка № 10-29/3672, від 03 вересня 2007 року лист-заявка № 10-29/3672, від 03 жовтня 2007 року лист-заявка № 10-29/3672, від 05 березня 2008 року лист-заявка № 4, від 02 квітня 2008 року лист-заявка № 5, від 11 червня 2008 року лист-заявка № 7, від 25 червня 2008 року лист-заявка № 8, від 30 липня 2008 року лист-заявка № 1, суми за якими відповідають тим, що наведені позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк»і ОСОБА_1 укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 100 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 липня 2022 року, із сплатою 13,5 % річних.

На укладення кредитного договору надана згода ОСОБА_2 , чоловіком позичальника.

У пункті 2.4 кредитного договору передбачена сплата відсотків щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Згідно з пунктом 3.2.2.2. кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

У пунктах 3.2.7, 3.3.14 кредитного договору передбачено, що кредитор у разі порушення позичальником обов`язку щодо повернення кредиту, встановленого договором, в односторонньому порядку має право розірвати цей договір, що має наслідком дострокове протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги кредитора виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за договором, а саме: повернення кредиту, сплату процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконання. У разі усунення з боку позичальника всіх порушень цього договору, положення щодо розірвання договору втрачають чинність.

01 липня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк»і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року та змінили додаток № 1 до зазначеного договору № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року, встановивши інші тарифи за кредитні послуги.

06 квітня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк»і ОСОБА_1 уклали договір № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року, відповідно до якого у зв`язку з виникненням заборгованості у позичальника змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, у зв`язку з чим позичальнику відмовлено в отриманні в подальшому на підставі договору кредиту траншів кредиту та встановлено графік погашення заборгованості за кредитом, починаючи з 01 березня 2009 року. На укладення даного договору надана згода ОСОБА_2 , чоловіком позичальника.

20 травня 2009 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 уклали договір № 2 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року, відповідно до якого встановлений графік погашення заборгованості за кредитом. На укладення даного договору надана згода ОСОБА_2 , чоловіком позичальника.

15 листопада 2013 року позивач надіслав відповідачеві претензію-повідомлення (вимогу) № 19.301-86/12427 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання за кредитним договором № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року, запропонувавши відповідачу достроково повернути у повному обсязі заборгованість за кредитом і відсотками. До вимоги додавався розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором станом на 15 листопада 2013 року, відповідно до якого відповідач має непогашену заборгованість у сумі 143 428,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 146 419,99 грн, та складається з кредиту у розмірі 88 186,13 доларів США, відсотків - 46 576,46 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 890,57 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 774,84 доларів США.

Відповідно до рекомендованого повідомлення вимога вручена відповідачу 20 грудня 2013 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У частині першій статті 612 ЦК Українипередбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (Позика).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Україниякщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт укладення кредитного договору між сторонами, що не оспорюється відповідачем.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не отримувала кредитні кошти, не відповідають матеріалам справи, відповідно до яких судами попередніх інстанцій правильно встановлено отримання грошових коштів відповідачем у кредит. Дані обставини підтверджуються, зокрема, підписаними відповідачем 06 квітня 2009 року договором № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року та 20 травня 2009 року договором № 2 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року, відповідно до яких у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором і сторонами погоджені графіки її погашення.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Установивши факт зміни позивачем строку дії кредитного договору, суди попередніх інстанцій не перевірили дійсний розмір заборгованості відповідача на час, з якого кредитний договір відповідно до його умов є розірваним.

Відповідно до кредитного договору (пункти 3.2.7, 3.3.14) кредитор у разі порушення позичальником обов`язку щодо повернення кредиту, встановленого договором, в односторонньому порядку має право розірвати цей договір, що має наслідком дострокове протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги кредитора виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за договором, у разі усунення з боку позичальника всіх порушень цього договору, положення щодо розірвання договору втрачають чинність.

Після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, передбачений кредитним договором. Кредитний договір припиняє свою дію з дати, до якої має відбутися дострокове погашення кредиту позичальником. Після припинення дії кредитного договору у кредитора відсутні підстави для нарахування процентів і пені.

Претензію-повідомлення (вимогу) позивача від 15 листопада 2013 року № 19.301-86/12427 за кредитним договором № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року відповідач отримав 20 грудня 2013 року.

У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість, нараховану по 16 липня 2014 року, яка була стягнута судом першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, без урахування факту припинення кредитного договору внаслідок зміни його строку позивачем.

Крім того, суди попередніх інстанцій не врахували доводи відповідача про неправомірне нарахування позивачем комісії.

Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору комісія нараховується відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до додатку № 1 до договору кредиту № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року сторонами встановлені такі тарифи: за оформлення кредитної справи та відкриття поточного рахунку - 0,99% (мінімально 200,00 грн, максимально - 5 000,00 грн) від суми кредиту (ліміту кредитної лінії за договором), що сплачується разово після підписання кредитного договору; за оформлення додаткової угоди до кредитного договору та (або) договору забезпечення за ініціативою клієнта - 0,2 % (максимально 500,00 грн) від суми заборгованості на день підписання додаткової угоди до кредитного договору, сплачується до підписання додаткової угоди в національній валюті.

У додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 01 липня 2008 року до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3672 від 02 липня 2007 року сторони внесли зміни до додатку № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, визначивши такі тарифи за кредитні послуги: за оформлення змін до кредитного або іпотечного договору та (або) додаткових угод за ініціативою клієнта - 0,2 % (максимально 500,00 грн) від суми заборгованості на день підписання додаткової угоди до кредитного або іпотечного договору, що сплачується під час підписання додаткової угоди; за використання ліміту кредитної лінії - 0,5% від залишку заборгованості, що сплачується у строк нарахування відсотків за кредитом.

Позивачем нарахована заборгованість за комісіями у розмірі 2 008,96 доларів США.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк чи споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату комісії за використання ліміту кредитної лінії, що нараховується на суму заборгованості одночасно з відсотками, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Позивач фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення у справі, порушив норми процесуального права про належне повідомлення учасників справи про судове засідання.

Згідно з частиною першою статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - ЦПК України 2004 року) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, а судові повістки-повідомлення особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено у судовому засіданні без участі відповідача за відсутності у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про судове засідання.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Суд апеляційної інстанції, не врахувавши даної обставини, неправомірно відмовив у розгляді доводів відповідача про застосування позовної давності, викладених у апеляційній скарзі, яка просила у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на те, що заборгованість за щомісячними платежами виникла у 2009 році, а позовна давність обраховується за кожним простроченим платежем окремо.

Відмову у розгляді питання про застосування позовної давності апеляційний суд мотивував тим, що дані вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції, тому в суді апеляційної інстанції такі доводи не приймаються та не розглядаються.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відсутність належного повідомлення судом першої інстанції відповідача про час і місце розгляду справи є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача про час судового засідання, позбавив її можливості навести заперечення щодо позовних вимог, у тому числі щодо спливу позовної давності. Верховний Суд не має права під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суду першої інстанції необхідно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача по дату припинення строку дії кредитного договору, дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду, розглянувши справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення,є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук