Справа № 755/130/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретарів Краснової І.В., Бодні Є.О., Івашко О.Л., Сіренко Д.В,, Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати дії ОСОБА_3 , пов`язані із заподіянням ОСОБА_2 збитків у розмірі 192.705 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот п`ять) гривень 59 копійок, неправомірними.; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 192.705 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот п`ять) гривень 59 копійок та стягнути з відповідача усі судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13.05.2016 року під час конфлікту, який виник в результаті вчинення протиправних дій зі сторони ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зазнала матеріальних збитків, внаслідок вчинення ОСОБА_3 умисних дій направлених на знищення належного ОСОБА_2 на праві власності майна - транспортного засобу марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так, 13.05.2016 року приблизно о 02:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на паркувальному майданчику кафе-бару «Стрєлка», що знаходиться на вулиці Сергієнка, 1 у місті Києві, тобто в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими у суспільстві нормами моралі і поведінки, зневажливо ставлячись до оточуючих та нехтуючи як їхніми правами, так і зокрема правами ОСОБА_2 , діючи з особливою зухвалістю, що виразилась у намаганні самоутвердитись за рахунок приниження ОСОБА_2 , умисно, грубо порушуючи як права оточуючих, які перебували у громадському місці, так і законні права та інтереси ОСОБА_2 , розпочав активні дії, що виразились у нанесенні хаотичних ударів предметом «битою» по належному ОСОБА_2 транспортному засобу.

Вказані дії були очевидними та безсумнівними, як для ОСОБА_3 , що їх вчиняв так і для, зокрема ОСОБА_2 , тривали протягом певного часу і вперто не припинялись, не зважаючи на вимогу ОСОБА_2 про їх негайне припинення.

Також, 13.05.2017 року окрім матеріальних збитків, ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, внаслідок застосування фізичної сили відносно неї тим же ОСОБА_3

Фактично незаконні дії, які вчинялися ОСОБА_3 відносно майна ОСОБА_2 , були припинені працівниками патрульної поліції міста Києва, які прибули на виклик. За фактом вчинення 13.05.2016 р. ОСОБА_3 злочинних дій направлених на заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та знищення майна (транспортного засобу), належного останній на праві власності, розпочато кримінальне провадження №0006686 від 13.05.2016 року.

Таким чином, позивач звертається до суду за захистом своїх прав та відшкодування шкоди внаслідок незаконних дій з боку відповідача.

02 січня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без руху.

24 січня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди повернуто позивачу.

02 квітня 2018 року постановою Апеляційного суду м. Києва, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

26 квітня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження.

31 липня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва визнано заяву представника позивача Юрченко Ю.Б. про відвід судді Гончарука В.П. необґрунтованою та передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч.3 ст. 40 та ч.1 ст. 33 ЦПК України.

06 серпня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено представнику позивача ОСОБА_2 - Юрченко Юрію Борисовичу в задоволенні заяви про відвід судді Гончарука В.П.

06 серпня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав викладених у змісті позовної заяви, просили прийняти рішення, яким їх задовольнити. Крім того, зазначили, що матеріальна шкода завдана позивачу зі сторони відповідача повністю підтверджується матеріалами справи та доказами, які до них долучені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що 13.05.2016 року приблизно о 02:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на паркувальному майданчику кафе-бару «Стрєлка», що знаходиться на вулиці Сергієнка, 1 у місті Києві, тобто в громадському місці, розпочав активні дії, що виразились у нанесенні хаотичних ударів предметом «битою» по належному ОСОБА_2 транспортному засобу марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно із положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, факт умисного знищення майна (транспортного засобу) належного на праві власності позивачу ОСОБА_2 саме ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами, а саме: показаннями допитаних в зазначеному кримінальному провадженні у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 13.05.2016 р.; рапортом інспектора роти №3 батальйону №4 полку №1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Одерова В.М.; письмовими поясненнями ОСОБА_3 ; витягом з кримінального провадження №0006686 від 13.05.2016 року.

Частина 2 ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Також, факт умисного пошкодження майна (транспортного засобу) належного на праві власності ОСОБА_2 не заперечується ОСОБА_3 і останнім визнається, що достеменно підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , що в свою чергу беззаперечно свідчить про прямий умисел ОСОБА_3 на пошкодження майна належного ОСОБА_2 .

Разом з тим, дані обставини були підтвердженні також показами свідків в ході судового розгляду справи, з яких вбачається наявність протиправної поведінки з боку відповідача, яка виражалась у пошкодженні транспортного засобу марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2 належного позивачу.

Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку №С16-201 від 15.06.2016 року проведеного оцінювачем колісних транспортних засобів ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» ОСОБА_11 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 168 013, 59 гривень.

Вартість проведеного дослідження - Звіту №С16-201 від 15.06.2016 р. склав 1 580, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 15.06.2017 року.

Крім цього, оскільки належний ОСОБА_2 транспортний засіб фактично був знищений та не придатний для використання, ОСОБА_2 вимушена була зберігати свій транспортний засіб на платній автостоянці у період часу з 13.05.2016 року по 27.10.2017 року, вартість збереження транспортного засобу склала у розмірі 23 112,00 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.881140123.1 від 27.10.2017 року.

Таким чином, загальна сума заподіяної ОСОБА_3 , внаслідок вчинення останнім неправомірних (винних) дій, ОСОБА_2 збитків становить у розмірі 192.705, 59 гривень (168.013, 59 + 1.580, 00 + 23.112, 00), що підлягає стягненню на користь останньої з відповідача.

Щодо вимоги сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Адвокатом Юрченком Ю.Б. було долучено Договір про надання правової допомоги № 2-18/12/17 від 18.12.2017 року укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Пасльон і Юрченко», Додаткову угоду до даного договору № 1 від 18 грудня 2017 року, акт про обсяг наданої правової допомоги від 28.12.2017 року, та квитанцію про сплату вартості наданих послуг правової допомоги №1-2-18/12/17 від 28.12.2017 року на суму 28 000,00 грн.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що адвокатом Юрченком Ю.Б. документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди про відшкодування матеріальної шкоди.

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 1166,ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 192.705, 59 гривень

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 28 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 927,06 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя