КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/755/17 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Садівницького товариства «Глядин», третя особа: Вишгородська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними списків членів Садівницького товариства «Глядин» та зобов'язання Садівницького товариства «Глядин» провести інвентаризацію земель,

УСТАНОВИВ:

у лютому 2017 року позивачі звернулись до Вишгородського районного суду Київської області з даним позовом про визнання недійсними списків громадян, яким відповідно до розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації № 348 від 10.07.2003 року, № 412 від 08 серпня 2003 року, № 451 від 28.08.2003 року, № 709 від 25.12.2003 року передано у- власність земельні ділянки на території Лебедівської сільської ради. Крім того у позові порушується питання про зобов'язання садівницького товариства «Глядин» провести інвентаризацію земель, які були надані під розширення товариства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що садівницьке товариство «Глядин» створене рішенням загальних зборів членів СТ «Глядин» 16 квітня 2002 року та зареєстроване Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області 23.05.2002 року.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є членами СТ «Глядин». 18.12.2010 року на загальних зборах членів товариства ОСОБА_2 обрано в органи управління товариством - Правління.

10 липня 2003 року розпорядженням Вишгородської районної адміністрації Київської області №348 було передано у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Глядин» ( 3-тя черга діл. №5) на підставі наданих невідомою особою списків 93 осіб, які начебто являються членами садівницького товариства «Глядин».

08 серпня 2003 року розпорядженням Вишгородської районної адміністрації Київської області №412 було передано у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Глядин» ( 3-тя черга діл. №4 та частково діл. №1) на підставі наданих невідомою особою списків 55 осіб, які начебто являються членами садівницького товариства «Глядин».

28 серпня 2003 року розпорядженням Вишгородської районної адміністрації Київської області №451 було передано у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Глядин» ( 3-тя черга діл. №2 та №3) на підставі наданих невідомою особою списків 42 осіб, які начебто являються членами садівницького товариства «Глядин».

25 грудня 2003 року розпорядженням Вишгородської районної адміністрації Київської області №709 було передано у приватну власність земельні ділянки членам садівницького товариства «Глядин» ( 3-тя черга діл. №1) на підставі наданих невідомою особою списків 62 осіб, які начебто являються членами садівницького товариства «Глядин».

Таким чином, розглянувши матеріали технічної документації, Вишгородська районна державна адміністрація Київської області розпорядженнями від 10 липня 2003 року № 348, 08 серпня 2003 року № 412 , 28 серпня 2003 № 451, 25 грудня 2003 року № 709 передала частину земель садівницького товариства «Глядин» безкоштовно в приватну власність 252 особам, які на думку позивачів є підставними.

За даним фактом за заявами членів СТ «Глядин» порушено кримінальну справу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені ними позовні вимоги у повному обсязі.

06 березня 2017 року та 04 серпня 2018 року Садівницьке товариство «Глядин», в особі голови Ради уповноважених СТ «Глядин» ОСОБА_6, звернулось до Вишгородського районного суду Київської області із заявами про визнання позову.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом спору є Додатки до розпоряджень Вишгородської РДА, які дійсно містять списки членів садівницького товариства «Глядин», яким передавалися земельні ділянки в приватну власність. Зазначені додатки є похідними від розпоряджень і їх невід'ємною частиною, самостійними документами не вважаються, оскільки без самих розпоряджень Вишгородскьої РДА існувати не можуть. При цьому, суд виключно на припущеннях встановив, що зазначені списки були складені керівником апарату адміністрації. Позивач зазначає, що предметом спору є список осіб, які не являються членами садівницького товариства «Глядин», з якого почалася низка послідовних дій, визначених у ст. 118 ЦПК України, за результатами виконання яких підставним особам було передано у приватну власність земельні ділянки. Крім того, в порушення вимог чинного законодавства судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач - СТ «Глядин» визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

12 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу за підписом голови СТ «Глядин» ОСОБА_5, в якому останній просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги з'явився представник третьої особи ОСОБА_5 - адвокат Марков І.В., який заперечував проти задоволення вимог скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2003 року Вишгородською районною державною адміністрацією, за результатами розгляду подання Вишгородського районного відділу земельних ресурсів та матеріалів технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, керуючись ст. ст. 17, 35, 118, 121, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації», винесено розпорядження № 348.

Вказаним розпорядженням затверджено матеріали технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам, розроблені державним підприємством «Вишгородський районний центр державного земельного кадастру» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам та членам садівницьких товариств, для ведення садівництва, згідно з додатками 1-8.

У додатку № 3 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 92 осіб (3 черга діл. № 5) на території Лебедівської сільської ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

08 серпня 2003 року Вишгородською районною державною адміністрацією, за результатами розгляду, подання Вишгородського районного відділу земельних ресурсів та матеріалів технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, керуючись ст. ст. 17, 35, 118, 121, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації» винесено розпорядження № 412.

Вказаним розпорядженням затверджено матеріали технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на землю членам садівницького товариства «Глядин», розроблені державним підприємством «Вишгородський районний центр державного земельного кадастру» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, громадянам та членам садівницького товариства «Глядин», для ведення садівництва згідно з додатками 1-2.

У додатку № 1 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 12 осіб (3 черга діл. № 4), яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

Крім того, у додатку № 2 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 43 осіб (3 черга діл. № 1), яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

28 серпня 2003 року Вишгородською районною державною адміністрацією за результатами розгляду подання Вишгородського районного відділу земельних ресурсів та матеріалів технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, керуючись ст. ст. 17, 35, 118, 121, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації» винесено розпорядження № 451.

Вказаним розпорядженням затверджено матеріали технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на землю членам садівницького товариства «Глядин», розроблені державним підприємством «Вишгородський районний центр державного земельного кадастру» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, громадянам та членам садівницького товариства «Глядин», для ведення садівництва згідно з додатками 1-3.

У додатку № 2 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 27 осіб (3 черга діл. № 2), яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

У додатку № 3 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 15 осіб (3 черга діл. № 3), яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

25 грудня 2003 року Вишгородською районною державною адміністрацією за результатами розгляду подання Вишгородського районного відділу земельних ресурсів та матеріалів технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, керуючись ст. ст. 17, 35, 118, 121, п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації» винесено розпорядження № 709. Вказаним розпорядженням, затверджено матеріали технічних документацій по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки членам садівницьких товариств, розроблені державним підприємством «Вишгородський районний центр державного земельного кадастру» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки членам садівницьких товариств згідно зі списками, що додаються (додатки 1-21).

У додатку № 20 до вказаного розпорядження міститься список членів садівницького товариства «Глядин» із 23 осіб (3 черга діл. № 1) на території Лебедівської сільської ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на ту обставину, що за розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації у 2003 році передані у приватну власність земельні ділянки не членам СТ «Глядин». Тому просили суд свої рішенням визнати недійсними списки членів СТ «Глядин», яким були передані у приватну власність земельні ділянки на території Лебедівської сільської ради (ІІІ черга, ділянки 1-5)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки оскаржувані списки членів садового товариства «Глядин»,яким передано у власність земельні ділянки, не мають самостійного значення і сили правочину, оскільки їх видання не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов'язків, а є лише невід'ємними додатками до розпоряджень, та не можуть порушувати права позивачів.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушенням вважається такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов'язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні способом встановленим для захисту права та інтересу, внаслідок чого право або інтерес будуть імперативно відновлені.

Суд першої інстанції вірно встановив, що подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, позивачі не зазначили, за захистом якого саме порушеного права вони звернулись.

Крім того, способами захисту цивільних прав та інтересів, в розумінні вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути визнання права та визнання правочину недійсним.

Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема і шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами статтей 215-236 ЦК України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто, відповідно до вищезазначених норм ЦК України, недійсним (незаконним) можна визнати лише розпорядження, як правочин, і така вимога може бути заявлена однією із сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсними списків членів садового товариства «Глядин», оскільки самі по собі списки не створюють жодних правовідносин та не встановлюють, не змінюють і не припиняютьцивільних прав та обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського суду міста Києва від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач ТаргонійД.О.

Судді: Білич І.М.

ОлійникВ.І.