РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої-судді Павлової А.С.,

за участі секретаря судового засідання Козак Г.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 ,

свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2018 ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 , позивач) звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з грудня 2000 року по січень 2013 року, визнання договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 недійсним та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_5 заявила про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з грудня 2000 року по січень 2013 року проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та мали взаємні права і обов`язки.

Увесь час, за виключенням періоду з червня 2012 року по листопад 2012 року, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та донькою позивача від першого шлюбу - ОСОБА_9 (в період до 2010 року) проживали у належній позивачу кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_10 .

З 18.02.2005 ОСОБА_5 зареєстрована як ФОП. Відповідач офіційно працевлаштований не був. До народження сина спільний бюджет складався переважно із зароблених позивачем коштів.

07.07.2010 ОСОБА_6 за спільні кошти та з відома позивача придбав у власність житловий будинок, загальною площею 74,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість даного будинку у 2010 році складала 65177 грн.

З метою проведення ремонту в даному будинку позивач взяла кредит на суму 28000 грн. в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". ОСОБА_6 13.08.2012 надав свою письмову згоду на отримання вказаного кредиту.

Після завершення ремонту сторони з їхнім сином, з червня 2012 року по листопад 2012 року, проживали у даному будинку. Дитина відвідувала дитячий садок в смт. Наркевичі.

Стосунки з відповідачем поступово погіршувались, і з січня 2013 року вони разом не проживають. ОСОБА_6 з моменту розірвання відносин ухилявся від матеріального утримання сина, що змусило звернутись ОСОБА_5 із відповідним позовом до суду.

З кінця 2016 року позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_6 з проханням укласти договір дарування 1/2 частини будинку на її ім`я, або на ім`я сина, так як частина будинку в АДРЕСА_1 належить їй. Відповідач обіцяв виконати це прохання, однак обманув позивача, подарувавши спірний будинок своїй матері - ОСОБА_7

12.10.2018 ОСОБА_7 особисто звернулась в комісію з питань захисту прав дитини Волочиської райдержадміністрації із заявою про надання дозволу на укладення договору дарування 1/2 частини будинку на ім`я свого онука ОСОБА_10 . Розпорядженням комісії від 06.11.2018 було надано дозвіл на укладення договору дарування. Відповідач в податковій адміністрації отримав довідку про присвоєння ІПН на ОСОБА_11 , необхідну для нотаріального засвідчення договору.

Однак, коли все було готово для оформлення договору дарування, відповідач з мамою вирішили відмовитись від домовленості. Мирно вирішити спір не бажає.

Позивач вважає вищевказане нерухоме майно спільною сумісною власністю сторін, спір щодо якого, в силу положень статей 70, 71 СК України має бути вирішено судом.

Також ОСОБА_5 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує на фіктивність договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 реєстровий № 330, посвідченого приватним нотаріусом Наконечною М.І., а тому просить суд визнати його недійсним. Фіктивність правочину, на думку позивача, виражається у відсутності реальних правових наслідків укладеного між близькими родичами договору дарування з метою приховати майно і зробити неможливим виконання судового рішення. Дарувальник весь час продовжує володіти та користуватись цим житловим будинком.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.12.2018 було накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 20.12.2018 прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11.03.2019 дану справу було передано за підсудністю до Волочиського районного суду Хмельницької області.

Волочиським районним судом Хмельницької області отримано справу 26.04.2019, а ухвалою від 02.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Відзиву на позовну заяву не надходило.

Ухвалою від 16.07.2019 підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити повністю. Вказала, що сторони проживали разом, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з кінця 2000 року по 2013 рік і вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки, плани на майбутнє, їздили сім`єю відпочивати на море, ходили в гості, купували спільно об`єкти нерухомості (земельну ділянку в 2001 році та спірний будинок в 2010 році). Спірний будинок сторонами було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу належної їм земельної ділянки. Також позивач оформила на себе, як ФОП, кредит для ремонту придбаного в смт. Наркевичі будинку і відповідач давав свою письмову згоду на укладення такого договору. Сторони виховували разом доньку позивача від першого шлюбу, а також спільного сина - ОСОБА_10 , 2009 року народження. Доходи в їхній сім`ї отримувала позивач, а ОСОБА_6 не працював.

Представник також зазначила, що при укладенні спірного договору дарування без згоди позивача ОСОБА_5 було порушено її права, як співвласника житлового будинку. Крім того, вважає підставою для визнання договору недійсним його фіктивність.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились. Їхні інтереси представляє адвокат Ксьондзик Ю.Ю.

Представник відповідача та ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та недоведеним. Проти факту спільного проживання сторін як чоловіка та дружини категорично заперечив. Вказав, що ОСОБА_6 приходив у гості до позивача, неодноразово проводив із нею дозвілля та мав інтимні стосунки, однак спільне господарство не вів, взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю не мав, як і не мав спільного бюджету із ОСОБА_5 Сторона відповідача не заперечує, що батьком ОСОБА_11 є ОСОБА_6 Аліменти на дитину платить згідно з рішенням суду, проте раніше матеріальну допомогу на утримання сина не надавав. Також представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що в приватній власності ОСОБА_6 була земельна ділянка, придбана за його особисті кошти, яку він продав за 60 тисяч гривень, та додавши ще 5 тисяч гривень придбав собі житловий будинок в смт. Наркевичі. Пізніше, подарував будинок своїй матері - ОСОБА_7 Жодних підстав для визнання такого договору недійсним та визнання за позивачем частки в майні не має.

Допитана свідок ОСОБА_24 , яка являється донькою позивача від першого шлюбу суду показала, що в 2000 році ОСОБА_6 переїхав до них на постійне місце проживання в якості чоловіка її мами - ОСОБА_5 Вони були разом щасливі, мали плани на майбутнє, хотіли спільну дитину, відпочивали разом. ОСОБА_6 свідок називала "батьком". Спільно із мамою, відповідачем і братом вона жила до 2010 року, а потім переїхала до свого хлопця. Відповідач визнає ОСОБА_10 своїм сином. Виховував його.

Також свідок повідомила, що сторони по справі проживали разом до 2013 року. Жили вони довго в гуртожитку у м. Хмельницькому, а потім купили хату в смт. Наркевичі, зробили ремонт, вставили вікна, придбали меблі та переїхали туди. ОСОБА_10 ходив рік у садок. Чому вони повернулись назад в місто вона не знає.

Відповідач жив з ними, однак по господарству не допомагав та офіційно ніколи не працював. Він не прибирав, не виносив сміття. Гроші заробляла мама, бюджет сім`ї також вела мама і розраховувалась за все мама (в тому числі, за продукти харчування, комунальні послуги, тощо).

На запитання суду про обов`язки відповідача в їхній сім`ї свідок вказала, що таких у нього не було.

Допитана свідок ОСОБА_16 суду вказала, що вона є подругою позивача та їй відомо, що ОСОБА_6 з кінця 2000 року проживав із ОСОБА_5 , як пара, в кімнаті гуртожитку. Свідок жила у цьому ж гуртожитку, але потім вони з чоловіком купили квартиру і переїхали. Тому із подругою, в більшості, спілкувались по телефону. Сторони жили як сім`я, в тому числі із донькою позивача - ОСОБА_9 . В 2009 році у них народився син ОСОБА_10 . Також сторони мали бус, купили в мікрорайоні Лезнево земельну ділянку, яку потім продали. Якийсь час вони проживали в селі, завели курей. Заробляла в їхній сім`ї ОСОБА_5 , яка є приватним підприємцем і торгувала на ринку. ОСОБА_6 мав якісь разові підробітки, однак матеріально не допомагав. Усі витрати несла лише позивач, в тому числі, на комунальні послуги. Також остання брала кредит в банку, а в 2013 році ОСОБА_5 особисто позичала гроші у неї.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона добре знає сторін, оскільки жила з ними по сусідству в гуртожитку і вони мали спільну кухню. Свідок бувала у них вдома дуже багато разів. Вона вказала, що ОСОБА_6 переїхав до ОСОБА_5 перед новим роком. Жили вони разом, як чоловік та дружина з 2000 року приблизно 10-13 років. Жили дружно. Він приймав активну участь в сім`ї: іноді готував собі їсти, грів їжу для ОСОБА_9 та робив із нею уроки, виносив сміття. Виховував сина ОСОБА_10 . ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, заробляли обоє. Вони разом працювали. ОСОБА_6 привозив на бусі товар, а ОСОБА_5 на ринку торгувала. Коли ОСОБА_10 було 2-3 рочки, вони спільно купили будинок в Наркевичах . Одне літо там навіть жили. При цьому, з гуртожитку вони не виїжджали. Також свідку відомо, що ОСОБА_5 брала до 30 тисяч кредиту, коли куплявся цей будинок. Сама свідок там не була, а про кредит знає зі слів ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (дружина відповідача) показала, що з 2003 року вона почала зустрічатись з ОСОБА_6 , неодноразово бачилась із ним та була у нього в гостях по АДРЕСА_3 , де останній проживав зі своєю матір`ю і мав там свої особисті речі, сейф, рушницю. Він заробляв кошти ремонтуючи машини, їздив на Москву, а також працював на базарі. З жовтня 2013 року вони почали спільно проживати, а в позаминулому році офіційно одружилися. Де він жив з 2000 по 2003 рік вона сказати не може. Чоловік говорив їй, що будинок в смт. Наркевичі він купував за свої гроші. Вони спільно вирішили подарувати матері відповідача цей будинок. ОСОБА_7 вже похилого віку, живе в місті на верхньому поверсі. В смт. Наркевичі вони неодноразово їздили, залишались переночувати, ОСОБА_7 там обробляє город. Однак, даний будинок не придатний для проживання. Слідів ремонту він немає, а вікна стоять бувші у використанні.

Заслухавши вступне слово представників сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази та матеріали, суд приходить до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

При цьому, слід враховувати те, що правила статті 74 СК України не поширюються на спірні правовідносини, що виникли і тривали до 01 січня 2004 року, а нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не передбачено.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_24 з 10.12.1993 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортами вказаних осіб та визнається сторонами. Визнається представниками сторін і те, що за даною адресою розташоване приміщення гуртожитку, кімната 601 у якому належить позивачу.

Зареєстроване місце проживання відповідача з 1993 року: АДРЕСА_4 (а.с. 27).

З 18.02.2005 позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_10 , батьками якого являються ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 01.09.2009.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.01.2019 ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_6 на утримання сина.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 76 ЦПК України).

Оцінюючи досліджені докази в даній справі, суд вважає, що позивачем в ході судового розгляду, не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме: з грудня 2000 року по січень 2013 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Зокрема, факт ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків поджружжя не знайшли свого підтвердження.

Так, свідки позивача: ОСОБА_24 і ОСОБА_16 вказали суду на відсутність спільного бюджету в ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . З їхніх показів вбачається, що ОСОБА_5 самостійно несла всі витрати на утримання сім`ї, а бюджет формувався виключно за рахунок зароблених нею коштів. Участь відповідача, як одного з подружжя, у веденні спільного господарства свідками не вказано взагалі. Донька позивачки особисто поінформувала суд про відсутність у ОСОБА_6 будь-яких обов`язків.

Зовсім іншого змісту дала покази свідок ОСОБА_3 , яка єдина вказала про активну участь відповідача, як чоловіка ОСОБА_5 , у вихованні дітей, спільному зароблянні коштів для утримання сім`ї та наявності у сторін спільного бюджету, веденні спільного побуту. Зазначила свідок, що ОСОБА_6 викидав сміття, іноді готував їжу, вчив уроки з ОСОБА_9 .

Частково такі свідчення суперечать показам самої ОСОБА_9 , яка зазначила, що ОСОБА_6 вдома нічого не робив, навіть сміття він не викидав. Також суперечливими є покази ОСОБА_3 щодо спільної праці та спільних доходів у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Представник позивача, як і свідки ОСОБА_24 і ОСОБА_16 зазначили, що бюджет формувався від доходів ОСОБА_5 . Дані свідки стверджували, що всі рішення в сім`ї, в тому числі щодо витрачання коштів, приймала виключно позивач. Звертає суд увагу і на те, що ОСОБА_3 вказала на нетривалий переїзд сторін в придбаний ними будинок в смт. Наркевичі на літо. Позивач та її донька вказують, що проживання в цьому будинку тривало значно довше - майже рік, і син сторін - ОСОБА_10 ходив там в садок.

Отже суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_3 , вважаючи, що вони суперечать показам інших свідків, поясненням позивача і її представника, та викликають сумнів у їх правдивості.

Також суд встановив, що 25.07.2012 між фізичною особою-підприємцем (далі-ФОП) ОСОБА_5 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено додатковий договір на встановлення кредитної лінії, відповідно до якого банк надав кредит в розмірі 28000 грн. з метою фінансування господарської діяльності позивача, як ФОП.

Даний додатковий договір містить письмову згоду ОСОБА_6 на отримання кредиту ОСОБА_5 , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі/у фактичних сімейних відносинах. При цьому вказано, що проживає ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , тоді як адреса позивача зазначається: АДРЕСА_2 .

Суд вважає, що доводи позивача та її представника щодо отримання кредиту з метою проведення ремонтних робіт в спірному житловому будинку, а також згода відповідача на отримання такого кредиту не доводять факту проживання сторін як чоловіка та дружини та ведення ними спільного господарства. Крім того, суд встановив, що кредит надавався для інших цілей, а саме: фінансування господарської діяльності ОСОБА_5 , що узгоджується із поясненнями представника відповідача та свідків, які вказували, що позивач самостійно заробляла кошти на утримання сім`ї, здійснюючи торгівельну діяльність, як ФОП. Доказів, які б спростували такі висновки позивач не надала.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак батьківство відповідача не являється беззаперечним доказом, на підтвердження факту спільного проживання сторін у заявлений позивачем період.

Крім того, звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем позивач надала фотокартки (а.с. 21-25), однак факт спільного відпочинку сторін, їхня спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно (житловий будинок) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом з тим, судом також було встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 26.02.2018 (а.с. 13), ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 , належний йому житловий будинок з надвірними будівлямиза адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаного договору слідує, що будинок належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.2010 приватним нотаріусом Яковлєвою С.Л.

Свідок ОСОБА_4 зазначила, що вони з відповідачем вирішили подарувати цей будинок його матері. ОСОБА_7 є жінкою похилого віку, однак періодично їздить в смт. Наркевичі, обробляє город, іноді ночує. Вони також з чоловіком там бувають, однак будинок потребує ремонту і не придатний для проживання.

Щодо правового режиму спірного майна, суд також звертає увагу на те, що представниками сторін в судовому засіданні визнавався той факт, що вказаний житловий будинок було придбано в 2010 році за 65 000 грн., а його придбання здійснено за рахунок коштів, отриманих від продажу земельної ділянки по АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 , яка була набута ще в 2001 році.

Положення статті 74 СК України набули чинності з 01 січня 2004 року. До цього часу підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Однак, визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу Кодексом про шлюб та сім'ю України не передбачено. Вказане приводить до висновку, що земельна ділянка, придбана відповідачем в 2001 році не може бути спільною сумісною власністю сторін, а є приватною власністю відповідача, як і кошти, отримані від реалізації такого майна. Саме за ці кошти, як вказувалось представниками сторін, і було придбано спірний житловий будинок.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 та її представник не надали належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного житлового будинку та придбання цього майна за спільні кошти.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3, 21, 74 СК України ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Арешт, накладений на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ухвалою АДРЕСА_5 міськрайонного суду Хмельницької області від 18.12.2018 - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 .

Третя особа: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення виготовлено 07.10.2019.

Суддя Павлова А.С.