Дата документу 06.03.2019 Справа № 336/4233/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/745/19 Головуючий у 1-й інстанції: Голубкова М.А.
Є.У.№ 336/4233/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку як обєкту спільної сумісної власності,

за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що з грудня 1958 до березня 2005 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 В період шлюбу за спільні кошти у спільну сумісну власність придбали житловий будинок №26 по провулку Морському, в м.Запоріжжі, який зареєстровано на імя ОСОБА_4 З 2000 року її чоловік ОСОБА_7 виїхав на постійне місце проживання до ОСОБА_8 Федерації, де і помер 01.03.2013 року, а вона залишилася проживати у спірному будинку. Після смерті ОСОБА_7 вона дізналася, що останній на випадок своєї смерті склав заповіт, яким весь житловий будинок залишив їх сину ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_5 Посилаючись на те, що відповідачі оспорюють її право на Ѕ частку у спірному будинку, просила про задоволення позову з підстав, передбачених ст.ст.60, 61, 63, 68, 70 СК України, ст.ст.328, 331 ЦК України .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки шлюб розірвано у березні 2005р., смерть колишнього чоловіка сталася 01.03.2013, з відповідним позовом до суду вона звернулася тільки у липні 2016.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що до смерті чоловіка вони підтримували дружні стосунки, останній ніколи не оспорював її право на Ѕ частку спірного будинку. Вона не була обізнана про зміст заповіту, один із відповідачів ОСОБА_4 також визнає її право на частку у спільному майні подружжя. Вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачкою строку позовної давності. Фактично позивачка з 1997 року виїхала із спірного будинку на інше постійне місце проживання до 2009 року вона разом із чоловіком ОСОБА_7 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 2009 року і по теперішній час фактично проживає в ОСОБА_8 Федерації.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться і в ст. 60 СК України, частиною першою якої передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 31.12.1958 по 25.03.2005 (а.с.20, 21).

Протягом 1973-1976р.р. подружжя за спільні кошти побудувало житловий будинок№26, розташований по провул. Морському, в м.Запоріжжі, який зареєстровано на імя ОСОБА_7 (а.с.17-19).

За даними паспорта ОСОБА_3 її зареєстрованим простійним місцем проживання є спірний будинок (а.с.6,11).

ОСОБА_7, у січні 2001 отримав паспорт громадянина ОСОБА_8 Федерації, за даними його паспорта з 2001 року він постійно проживав і був зареєстрований в Ярославській обл., а з 2009 і до дня своєї смерті в Бєлгородській обл. ОСОБА_8 Федерації (а.с.31, 89).

У листопаді 2011 і серпні 2012 ОСОБА_3 як співвласник спірного житлового будинку уклала з ПАТ «Запоріжгаз» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» договори про надання послгу з газопостачання та про користування електричною енергією. За договором про надання послуг з водопостачання, укладеним ОСОБА_7 11.03.2008 з КП «Водолканал», позивачка ОСОБА_3 зазначена у договорі як член сімї власника будинку, субєкт користування послугами з водопостачання, їй як дитині війни надані пільги у розмір 25% (а.с.24-30).

01.03.2013 ОСОБА_7 помер (а.с.34).

За заповітом від 07.08.2009 житловий будинок №26 по провулку Морському, в м.Запоріжжі ОСОБА_7 заповів своєму онуку ОСОБА_5-1/3 частку та сину ОСОБА_4- 2/3 частки (а.с.76).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори 15.06.2013 звернулися ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.71-72)

26.09.2016 ОСОБА_3 подала заяву до Пятої державної запорізької нотаріальної контори, в якій просила зупинити видачу свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям за заповітом, оскільки вона звернулася до суду із вимогами про визнання за нею права власності на Ѕ частку спірного будинку (а.с.90).

Свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок спадкоємці не отримали.

Син позивачки ОСОБА_4, якому спадкодавець заповів 2/3 частки спірного будинку, не заперечував проти позову, про що подав суду відповідну заяву

Відповідач ОСОБА_5, онук позивачки, проти позову заперечував і просив про застосування строків позовної давності, які, на думку відповідача сплинули через три роки після розірвання шлюбу, тобто у 2008 р. У своїх запереченнях проти позову відповідач указував, що фактично з 2009 позивачка проживає в ОСОБА_8 Федерації, хоча має вільний доступ до спадкового будинку. Всі комунальні платежі і витрати на утримання будинку фактично сплачують відповідачі.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про самостійне утримання відповідачами будинку, не проживання позивачки у спірному будинку з 2009 року ОСОБА_5 суду не надавав, надані позивачкою докази щодо укладання ОСОБА_3 у 2011-2012 р.р договорів про надання житлово-комунальних послуг не спростував.

Дійшовши висновку про пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 спірний будинок був єдиним постійним місцем проживання позивачки, фактично спір із спадкоємцем ОСОБА_5 виник у січні 2016 року, коли останній почав оспорювати право позивачки на частку у спільному майні подружжя і коли між співвласниками виник спір з приводу порядку користування спірним житловим будинком.

Зважаючи на те, що після розірвання шлюбу спірний будинок залишився постійним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3, вимог про її виселення ніхто із спадкоємців не заявляв, її право на користування житловим будинком не оспорював, з відповідним позовом у цій справі ОСОБА_3 звернулася у липні 2016 після того, як один із спадкоємців відмовився визнавати її право на Ѕ частку у спірному майні, висновки суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать фактичним обставинам справи.

Обізнаність позивачки про зміст заповіту не є підставою для висновку, що строк позовної давності у цій справі розпочався в день відкриття спадщини.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову і стягнення з відповідачів на користь позивачки понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій в загальній сумі 2 500 грн. в рівних частках з кожного.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_3, пров.Морський, 26, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на Ѕ частку житлового будинку № 26, розташованого по провулку Морському, в місті Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат зі сплати судового зброду у суді першої і апеляційної інстанції по 1 250 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 06 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: