Справа № 361/3995/18
Провадження № 2/361/507/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 березня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Смірнова І.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначала, що вона є інвалідом 2 групи, довічно, згідно із договором дарування на нерухоме майно від 20.07.2001 р., посвідченого Броварською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2928, є власником будинку № 43, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Красилівка, вул. Шкільна (колишня Щорса), в якому і по сьогоднішній день вона продовжує бути зареєстрованою.

Разом з нею в будинку зареєстрований відповідач колишній чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким шлюб розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду від 17 лютого 2017 року.

За вказаною адресою відповідач фактично не мешкає з серпня 2016 року, місце його теперішнього проживання невідоме.

На даний час вони не спілкуються та родинних відносин не підтримують.

21 лютого 2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Комунальні служби нараховують вартість послуг відповідно до кількості зареєстрованих осіб, які позивач не в змозі самостійно оплати.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 43 по вулиці Шкільній у с. Красилівка Броварського району Київської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області офіційному веб-порталі «Судова влада України».

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 20 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №2-2928, позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку №43 по вул. Шкільній (колишня Щорса) у с. Красилівка Броварського району Київської області (а.с.5).

21 лютого 2018 року позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №94 (а.с.4).

Позивач є інвалідом 2 групи, загальне захворювання, з 01 березня 2007 року довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №279645 серія КИО-1 (а.с.6).

Відповідно до довідки №1473 від 01.11.2018 р., в житловому будинку за адресою: Київська область, Броварський район, с. Красилівка, вул. Шкільна, 43, зареєстровані: позивач ОСОБА_2, її дочка - ОСОБА_6, внук - ОСОБА_7 та колишній чоловік відповідач ОСОБА_3 (а.с.25).

Згідно акту обстеження житлових умов, складеного депутатом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_8 05 червня 2018 року, відповідач ОСОБА_3 в будинку №43 по вулиці Шкільній у с. Красилівка Броварського району Київської області зареєстрований, але фактично не проживає з серпня 2016 року (а.с.7).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 було розірвано (а.с.8).

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком № 43 по вулиці Шкільній у селі Красилівка Броварського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В. С. Сердинський