Ухвала

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 755/7554/18

провадження № 61-360св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Київський національний університет імені Тараса Шевченка,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року у складі судді Галагана В. І. та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Приходька К. П., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 22 жовтня 2013 року № 607-34 ОСОБА_3 було зараховано з 01 листопада 2013 року до аспірантури економічного факультету університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 08.00.04 «Економіка та управління підприємствами (з видами економічної діяльності)».

На виконання пункту 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309, 01 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено угоду № 221 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 індивідуального навчального плану вченою радою економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол від 02 червня 2015 року № 8) прийнято рішення про її відрахування. Наказом ректора університету від 18 червня 2015 року № 336-34 ОСОБА_3 було відраховано зі складу аспірантів економічного факультету з 31 травня 2015 року. Паспортом бюджетної програми університету, яка щорічно затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України, визначено середні витрати на підготовку одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва у поточному році. Так, згідно з паспортами бюджетної програми на 2012-2015 роки середня вартість підготовки одного аспіранта у 2013 році становила 58 307,30 грн, у 2014 році - 62 107,60 грн, у 2015 році - 68 907,40 грн. Отже, загальна вартість підготовки ОСОБА_3 (за два місяці у 2013 році, 2014 рік та п'ять місяців у 2015 році) склала 100 536,90 грн.

Оскільки на підготовку ОСОБА_3 в аспірантурі були витрачені бюджетні кошти, однак остання не виконала взяті на себе зобов'язання як аспірант університету, Київський національний університет імені Тараса Шевченка просив суд стягнути з ОСОБА_3 100 536,90 грн на відшкодування завданої майнової шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка 100 536,90 грн на відшкодування завданої майнової шкоди та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до пункту 22 Положенняпро підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього положення. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Встановивши, що відповідачем порушено зобов'язання за угодою про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, внаслідок чого її було відраховано зі складу аспірантів, то суд вважав, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача вартості її навчання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умовами угоди про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення від 01 листопада 2013 року № 221, укладеної між сторонами, відповідач зобов'язалася виконувати індивідуальний план роботи, дотримуватись усіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників, а у разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством. З урахуванням того, що відповідача було відраховано зі складу аспірантів у зв'язку із невиконанням без поважних причин індивідуального плану роботи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка відмовити.

У лютому 2019 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених у частині шостій статті 403 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року справу за позовомКиївського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що положеннями Закону України «Про вищу освіту» (ні у редакції, чинній на час розгляду справи, ні у редакції, чинній на момент зарахування відповідача до аспірантури) не передбачено обов'язковості відшкодування вартості навчання. Так, відповідно до статті 4 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі відповідно до стандартів вищої освіти, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за кошти державного або місцевого бюджету. Громадяни України, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету за певним ступенем освіти, мають право повторно безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З указаного вбачається, що необхідною умовою відшкодування до державного бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівця, є намір особи повторно здобути освіту за державним замовлення. Однак, такого наміру відповідач не мала, тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Крім того, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно розглянув справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка у порядку цивільного судочинства, оскільки справи за позовом закладу вищої освіти до відрахованого здобувача вищої освіти про стягнення коштів, витрачених на навчання з державного бюджету, повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Так, у статті 1 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що заклад вищої освіти - це окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти. Київський національний університет імені Тараса Шевченко здійснює освітню діяльність на підставі ліцензії Міністерства освіти і науки України від 09 червня 2015 року серії АЕ № 636455. Таким чином, надавши Київському національному університету імені ТарасаШевченко ліцензію, Міністерство освіти і науки України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, фактично делегувало вищому навчальному закладу свої повноваження щодо надання освітніх послуг, пов'язаних зі здобуттям вищої освіти. Отже, вищий навчальний заклад на підставі ліцензії,наданої Міністерством освіти і науки України, здійснює делеговані владні повноваження, тобто у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб'єктом владних повноважень. Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Таким чином, даний спір, який виник між суб'єктом владних повноважень з приводу реалізації його компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, та з приводу виконання адміністративного договору (угоди про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення), підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року представник Київського національного університету імені Тараса Шевченко - ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про порушення судами предметної та суб'єктної юрисдикції, оскільки Київський національний університет імені Тараса Шевченко є закладом вищої освіти, якому Міністерство освіти і науки України як центральний орган виконавчої влади у галузі освіти і науки надало дозвіл (ліцензію) на здійснення освітньої та наукової діяльності, і надання такого дозволу (ліцензії) не є делегуванням повноважень, оскільки міністерство не здійснює ні освітню, ні наукову діяльність, а лише - управлінську функцію. Таким чином, Київський національний університет імені Тараса Шевченко не є суб'єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, тому справа правильно розглянута судами у порядку цивільного судочинства.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку по необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З урахуванням того, що представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, оскаржує судові рішення, зокрема, з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, є підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною шостою статті 403 ЦК України, тому слід задовольнити його клопотання.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404, пунктом 7 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 755/7554/18 за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк