Справа № 523/1987/19
Провадження №2/523/2227/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 вони придбали транспортний засіб марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 . 02 березня 2019р. шлюб між ними був розірваний. В добровільному порядку поділити спільне сумісне майно подружжя відповідачка відмовляється. Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач просить визнати транспортний засіб спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу в розмірі 162350,00грн., після виплати якої, визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль, припинивши право спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та у наданому до суду відзиві зазначила, що спірний автомобіль був придбаний 07 березня 2018р. за 143 000грн., частина з яких в розмірі 95 000,00 грн. належала ОСОБА_4 , які вона отримала від продажу належного їй на праві особистої приватної власності автомобіля Ніссан, р/н НОМЕР_1 . На думку відповідача її особиста частка у придбаному автомобілі Тойота Камрі складає 83%, з яких 66% її особисті грошові кошти, отримані від продажу належного їй авто, та 34% спільні грошові кошти подружжя. Посилаючись на зазначені обставини відповідач просить стягнути з неї грошову компенсацію в розмірі 49 629,00грн.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами по справі, на ім`я ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2018р. в територіальному сервісному центрі №5142, 07.03.2018р. був зареєстрований транспортний засіб марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 . Автомобіль був придбаний за 143 000,00грн.

Отже придбання автомобіля в період зареєстрованого шлюбу вказує на те, що такий належіть подружжю на праві спільної сумісної власності.

Суд відхиляє посилання відповідача на придбання автомобіля за власні грошові кошти, так як дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, що в силу ч.1 ст.57 СК є обов`язком відповідача у доведеності такої. Так, відповідач стверджує, що автомобіль Тойота був придбаний за частину грошових коштів (95 000,00грн.) отриманих нею від продажу належного їй на праві приватної особистої власності автомобіля марки Ніссан, р/н НОМЕР_1 . Факт продажу вказаного автомобіля Ніссан та отримання від його продажу грошових коштів сторони по справі не оспорюють. Разом з тим, суд приймає до уваги, що такий продаж відбувся 05.08.2017р., тобто за півроку до придбання автомобіля Тойота. Будь-яких належних та допустимих доказів про придбання автомобіля Тойота за отримані грошові кошти від продажу автомобіля Ніссан, відповідачем суду не представлено, та є лише її припущенням, на чому не може ґрунтуватися рішення суду. Будь-яких інших доказів щодо придбання спірного автомобіля за особисті грошові кошти ОСОБА_4 суду не надано. В той же час, на спростування заперечень відповідача, з боку позивача суду представлений договір про придбання подорожі від 15.12.2017р. на двох осіб ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) до країни Єгипет за 61 093,00грн. Тобто, така подорож відбулась після продажу автомобіля Ніссан та до придбання автомобіля Тойота. Представником відповідача не спростовано придбання такої подорожі за грошові кошти, отримані від продажу автомобіля Ніссан.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбаний транспортний засіб марки Тойота, р/н НОМЕР_1 , є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя Грибових та належить їм в рівних частках.

При вирішенні питання щодо поділу спільного майна суд виходить з наступного обґрунтування.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Як встановлено судом, шлюб між сторонами був розірваний 02 березня 2019р. Отже, при вирішенні питання щодо поділу спільного сумісного майна, право на яке виникло у сторін під час зареєстрованого шлюбу, в силу СК України, слід керуватися нормами глави 26 Книги третьої ЦК України «Право спільної власності».

Так, згідно ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України транспортний засіб, який належить сторонам по справі на праві спільної власності, є річчю неподільною.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Така згода фактично отримана від ОСОБА_3 у вигляді пред`явленого позову.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що транспортний засіб перебуває у постійному користуванні відповідача ОСОБА_4 , про що зазначила у судовому засіданні її представник. За загально відомими обставинами автомобіль не може бути поділений в натурі. Згідно судового експертного висновку № СЕ-2511-2-1087.19 від 25 липня 2019р. ринкова вартість автомобіля марки Тойота, р/н НОМЕР_1 на теперішній час складає 302 197,00грн.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення пред`явлених позовних вимог частково, шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсацій вартості Ѕ частини спірного автомобіля, що складає 151 098,50грн., з припиненням права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що в даному випадку за ОСОБА_4 слід визнати право приватної особистої власності на спірний автомобіль, з часу набрання рішенням суду законної сили. Суд вважає, що саме такий порядок поділу транспортного засобу остаточно вирішить виниклий між сторонами спір в частині розпорядження, володіння та користування вказаною річчю. Інший спосіб, визначення ідеальних часток, призведе до неможливості спільного користування неподільною річчю, а як наслідок до додаткових спорів.

В той же час визнання за ОСОБА_4 право власності після проведення виплати грошової компенсації, буде суперечити частині 6 статті 265 ЦПК України, якою встановлено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Відтак, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. В даному випадку, питання щодо стягнення грошової компенсації, у випадку її не виплати в добровільному порядку, може бути здійснено в примусовому порядку на підставах передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1510,98 грн., витрат на проведення судової експертизи в розмірі 2512,89 грн. та на надання правничої допомоги в розмірі 9307,00грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати, що транспортний засіб марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 , в розмірі 151 098 (сто п`ятдесят одна тисяча дев`яносто вісім) гривень 50 копійок.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб марки Тойота Камрі, р/н НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 13 330,87 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2019р.

Суддя