КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання іпотеки припиненою та зняття обтяження,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», згідно з яким просили:

- Визнати припиненою іпотеку по Договору іпотеки № 48080, який 22.02.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. за реєстровим № 440 та укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «»УкрСиббанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як іпотекодавцями;

- Зняти обтяження та внести запис про припинення обтяження на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, накладеного записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна) № 4539702 від 22.02.2007 року;

- Зняти обтяження та внести запис про припинення обтяження на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, накладеного записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Державному реєстрі іпотек) № 4539753 від 16.08.2007;

- Вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказували, що 22.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту 80 000,00 доларів США.

Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 22.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «»УкрСиббанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як іпотекодавцями, було укладено Договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що належить їм на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання умов кредитного договору 22.02.2007 року ОСОБА_3 було отримано 56 000,00 доларів США кредитних коштів у межах поновлювальної кредитної лінії та у вигляді двох траншів, про що свідчать заява про видачу готівки № 40 на суму 21 000,00 доларів США та заява про видачу готівки № 11 на суму 35 000,00 доларів США.

При цьому, зауважують, що вищенаведені отримані кошти разом із відсотками були повністю сплачені на користь банку, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2016 року та постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

Однак, не зважаючи на те, що у зв'язку з відсутністю заборгованості у позивача за основним зобов'язанням, яке забезпечене іпотекою, банк повинен був вчинити дії щодо зняття обтяжень на предмет іпотеки, відповідач цих дій не вчинив, чим, в свою чергу, порушив вимоги чинного законодавства та права позивачів, як власників цього майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року позов задоволено. Визнано припиненою іпотеку по договору іпотеки № 48080, укладеному 22.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. та зареєстрованим за реєстровим № 440. Припинено обтяження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що виникло на підставі договору іпотеки № 48080 від 22.02.2007 року. Виключено з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 4539702 від 22.02.2007 року про об'єкт обтяження, а саме квартири АДРЕСА_1, що виникло на підставі Договору іпотеки № 48080 від 22.02.2007 року (т. 1, а.с. 209-220).

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами (т. 1, а.с. 221, 222).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, адже наявність такої заборгованості підтверджується випискою з її особового рахунку, де відображена як детальна інформація про розміри отриманих та повернутих коштів, так і відповідний залишок заборгованості.

При цьому, вказує на неможливість надати вказану виписку під час розгляду справи судом першої інстанції, адже, незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість з'явитися у судове засідання, справа була розглянута за його відсутністю.

Крім того, зауважує, що суд першої інстанції проігнорував та не надав жодної оцінки тому факту, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 не отримувала кредит у сумі, передбаченій кредитним договором та додатковою угодою до нього (т. 1, а.с. 225-228).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 4, 5).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.08.2019 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 14).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та представник позивачів у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту 80 000,00 доларів США зі строком повернення до 22.02.2017 року.

Згідно з п. 1.2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється у термін, зазначений у заяві позичальника (наданій до Банку за формою згідно додатку № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не раніше 22.02.2007 року.

Відповідно до п. 1.3.3 кредитного договору, проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов Договору.

Також, слід зазначити, що у преамбулі кредитного договору сторонами було обумовлено терміни, які в ньому використовуються.

Так, зокрема, поновлювальна кредитна лінія - це форма надання кредиту, яка передбачає надання кредиту позичальнику в майбутньому одним траншем або декількома траншами, але в будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії, та в межах встановленого строку (термінів користування), як це встановлено цим Договором.

Крім того, траншем визначено суму кредиту повністю, або частку суми кредиту, що надається позичальнику на підставі його заяви до Банку в межах встановленого ліміту кредитної лінії під процентну ставку та на строк, встановлений цим Договором.

Отже, виходячи з вищенаведених положень кредитного договору, можна дійти висновку, що передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є виключно його заява про надання відповідного траншу.

Доводи апелянта про те, що кредит вважається наданим з моменту зарахування коштів на рахунок, колегія суддів оцінює критично, адже умовами кредитного договору не встановлено зобов'язання банку щодо зарахування усієї суми ліміту на рахунок позичальника.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи заяви про видачу готівки № 40 на суму 21 000,00 доларів США від 22.02.2007 року та заяви про видачу готівки № 11 на суму 35 000,00 доларів США від 26.02.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 було отримано 56 000,00 доларів США кредитних коштів у межах поновлювальної кредитної лінії та у вигляді двох траншів.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, вищенаведені отримані кошти разом із відсотками були повністю сплачені на користь банку, про що свідчать наявні в матеріалах справи розрахунок позичальника по оплаті кредиту згідно з кредитним договором від 22.02.2007 року станом на 01.02.2019 року; копії квитанцій № 25 від 20.03.2007 року; № 15 від 19.04.2007 року; № 79 від 21.05.2007 року; № 26 від 21.06.2007 року; № 9 від 18.07.2007 року; № 30 від 17.08.2007 року; № 34 від 21.09.2007 року; № 27 від 10.10.2007 року; № 15 від 22.11.2007 року; № 16 від 21.12.2007 року; № 29 від 22.01.2008 року;№ 76 від 20.02.2008 року; № 32 від 28.02.2008 року; № 13 від 21.03.2008 року; № 36 від 21.04.2008 року; № 19 від 22.05.2008 року; № 43 від 20.06.2008 року; № 37 від 21.07.2008 року; № 38 від 20.08.2008 року; № 46 від 17.09.2008 року; № 11 від 22.10.2008 року; № 22 від 19.11.2008 року; № 30 від 19.12.2008 року; № 115 від 20.01.2009 року; № 66 від 20.02.2009 року; № 9 від 24.03.2009 року; № 65 від 21.04.2009 року; № 13 від 21.05.2009 року; № 33 від 22.06.2009 року; № 46 від 21.07.2009 року; № 45 від 20.08.2009 року; № 76 від 21.09.2009 року; № 54 від 21.10.2009 року; № 74 від 23.11.2009 року; № 104 від 21.12.2009 року; № 21 від 22.01.2010 року; № 50 від 22.02.2010 року; № 56 від 22.03.2010 року; № 39 від 20.04.2010 року; № 177 від 25.05.2010 року.

Факт відсутності у позивача заборгованості за кредитним договором також було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року по справі № 755/2284/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 11.09.2019 року.

Тобто, оскільки зобов'язання, що виникли у ОСОБА_3 на підставі кредитного договору від 22.02.2007 року були виконані нею в повному обсязі, а строк дії кредитного договору закінчився 22.02.2017 року, зобов'язання за вказаним договором є такими, що припинені їх повним та належним виконанням.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, вказували, що незважаючи на відсутність у ОСОБА_3 заборгованості та повне виконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором, банк не звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень із заявою про припинення прав іпотек за Договором іпотеки від 22.02.2007 року щодо нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Так, дійсно, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 22.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як іпотекодавцями, було укладено Договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що належить їм на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 та ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яке може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору іпотечного договору.

Як передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Аналогічні положення містяться й у п. 6.1 Договору іпотеки.

Крім того, слід зазначити, що положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель зобов'язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов'язанням, забезпеченим іпотекою.

Таким чином, встановивши, що забезпечене іпотекою основне зобов'язання за кредитним договором від 22.07.2007 року виконано у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку як про припинення зобов'язань позивачів за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов'язання, так і про порушення банком свого обов'язку щодо вчинення дій, спрямованих на зняття обтяжень на предмет іпотеки.

Посилання апелянта на ігнорування судом першої інстанції його клопотання про відкладення розгляду справи та, як наслідок, неможливість надати відповідні докази на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог, колегія суддів оцінює критично, адже, в силу вимог ст. 178 ЦПК України, відповідні докази мали б бути подані разом і відзивом на позовну заяву, або, за наявності поважних причин їх неподання, до початку розгляду справи по суті.

Більш того, як встановлено постановою Верхового Суду від 11.09.2019 року у справі № 755/2284/16-ц, виписка з особового рахунку позивача, яка, на думку апелянта, підтверджує наявність у позичальника заборгованості за кредитним договором, не може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій.

Інші доводи апеляційної скарги, з огляду на предмет даного спору, а також встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту припинення зобов'язань за Договором іпотеки.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивачів. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв'язку з залишенням без змін судового рішення по суті позовних вимог, підстави для скасування додаткового рішення, яким суд вирішив питання розподілу судових витрат, відсутні.

Також слід зазначити, що у зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання іпотеки припиненою та зняття обтяження - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В.Крижанівська