ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 727/8657/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: представника АТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С.О.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 17 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №800003360, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 170 000 доларів США.

Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 17 березня 2018 року становить: заборгованість за кредитом 161964,81дол. США, за відсотками 124284,88 дол. США.

Крім того, у зв'язку із систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту йому було нараховано пеню за один рік, розмір якої станом на 23 лютого 2016 року становить 1 044 811,37доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором №800003360 від 17 березня 2008 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку квартиру НОМЕР_1, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 74,10 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., та квартиру НОМЕР_2, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 32,40 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з Звіту №ВА180619-009 від 19 червня 2018 року ринкова вартість квартири №1складає 1047181,00 грн.

Згідно з Звіту №ВА 180619-010 від 19 червня 2018 року ринкова вартість квартири НОМЕР_2 складає 1056132,00 грн.

Вказувало, що на вищевказаний предмет іпотеки не поширюється заборона стягнення (відчуження без згоди власника), встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 12 серпня 2015 року, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№130265957 від 10 липня 2018 року) у ОСОБА_2, окрім майна, що знаходиться в іпотеці, у власності є інше нерухоме житлове майно, а саме: квартира, загально площею 145,8 кв.м., житловою площею 68,5 кв.м., яка складається з п'яти житлових кімнат, та розташована за адресою: АДРЕСА_1/3.

Відповідно до умов іпотечного договору, а саме п. 6.1. іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов Іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов Іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання за Кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.6.2. іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

На виконання умов кредитного та іпотечного договорів, відповідачу та боржнику було направлено вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки», але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Боржником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту за рахунок предмета іпотеки.

Просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру НОМЕР_1, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 74,10 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м, вартістю 1047181,00 грн., та на квартиру НОМЕР_2, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 32,40 кв.м., вартістю 1056132,00 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800003360 від 17 березня 2008 року, а саме: заборгованість за кредитом 161 964,81 доларів США; заборгованість по відсотках 124 284,88 доларів США; пеня за один рік - 1044811,37 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, а також стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 31549,70 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На вказане рішення АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну, в які просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує на те, що посилаючись на наявність рішення Третейського суду як на підставу для початку відліку строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказаним рішенням з боржника стягнуто лише пеню та судові витрати зі сплати третейського збору, а також в даному рішенні відсутнє посилання на дострокове стягнення заборгованості.

Також зазначає, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із пропуском строку давності, не свідчить про преюдиційність такої обставини щодо пропуску позовної давності у даній справі, оскільки такий трирічний строк, що обраховується з дня виникнення права вимоги є преклюзивним і не підлягає перериванню або ж зупиненню/поновленню, на відміну від строку позовної давності. Та обставина, що виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню говорить про те, що вимогу про дострокове погашення заборгованості не можна вважати такою, що змінила строк кредитування.

Крім того, пунктом 10.5 кредитного договору позовна давність за спорами, що випливають із даного договору включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплатою неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років. Вважає, що зазначений строк позовної давності розповсюджується також і на договір іпотеки, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання.

Також, на думку апелянта, строк позовної давності щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки слід відраховувати з моменту направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості від 20 червня 2018 року, оскільки це єдина вимога з якої вбачається, що кредитор вимагає повернути достроково заборгованість за кредитним договором, нарахованими відсотками та неустойку, коли усі інші вимоги слугували тільки підставами для переривання строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано оцінку доказам, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, 17 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 тис. доларів США зі сплатою 13,8 % річних на строк до 17 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором того ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку квартиру НОМЕР_1, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 74,10 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., та квартиру НОМЕР_2, що складається із двох житлових кімнат, загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 32,40 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 6.1. іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. У разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 6 лютого 2013 року та зареєстрований в реєстрі за №132, на підставі якого звернуто стягнення на квартиру НОМЕР_1 та квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2008 року в розмірі 2 123 881 грн 96 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню.

Зазначеним рішенням Апеляційного суду Чернівецької області встановлено, що 13 листопада 2012 року ПАТ ,,Альфа-Банк" надіслало ОСОБА_3 і ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1710847,5 доларів США, що за курсом НБУ становить 13674804 грн 07 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду із цим позовом банк зазначав, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17 березня 2018 року виникла заборгованість за кредитом 161964,81дол. США, за відсотками 124284,88 дол. США, пеня за один рік, станом на 23 лютого 2016 року в розмірі 1 044 811,37 доларів США., що є підставою для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати строки позовної давності (а.с. 188-190).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що строк виконання основного зобов'язання було змінено пред'явленням банком вимоги про дострокове повернення кредиту від 13 листопада 2012 року, однак банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у серпні 2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Таким чином, пред'явивши у 2012 році вимоги до позичальника і іпотекодавця про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив кінцевий строк виконання основного зобов'язання, що підтверджується судовим рішенням про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили.

Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв'язку з невиконанням боржником пред'явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

За таких обставин є правильним висновок суду першої інстанції про те, що у кредитора виникло право пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов'язань.

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропущення позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з цим позовом банк звернувся у серпні 2018 року.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов'язання.

Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов'язанні, яке є основним.

Вищенаведені норми спростовують доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність згідно кредитного договору становить 50 років.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що на дані правовідносини розповсюджується строк позовної давності в 50 років, який погоджений в кредитному договорі.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Будь-якого договору про збільшення строку позовної давності між Банком та Іподекодавцем не укладалося. А тому, колегія суддів виходить із загальних строків позовної давності.

Є безпідставним посилання в апеляційній скарзі про те, що у зв'язку із вчиненням виконавчого напису нотаріуса, позивач увесь час до його скасування вважав своє право захищеним, а тому не звертався до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач в своїй позовній заяві не просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та їх поновити.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 5 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ А.І. Владичан

/підпис/ І.Н. Лисак

З оригіналом згідно: