печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення з Міністерства соціальної політики України заборгованості по компенсаційним виплатам жертвам нацизму, мотивуючи свої вимоги тим, що її мати, ОСОБА_3 у 1945 році прибула по репатріації з німецького полону до України у якому перебувала з 11 червня 1942 року по 05 квітня 1945 року, та померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Будучи належним чином повідомленим сторони, а також третя особа в судове засідання не з'явились, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність та ухвалити рішення, оскільки, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідач та третя особа письмові заперечення проти задоволення позову, а відтак, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що за інформацією, наданою Міжнародною Службою Розшуку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 працювала у Німеччині в період часу з 11 червня 1942 року по 05 квітня 1945 року на різних підприємствах.

Вбачається, що у 1945 році ОСОБА_3 прибула по репатріації з німецького полону у Великописарівський район Сумської області з міста Гонафель, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Після її смерті залишилось два спадкоємці за законом, доньки померлої: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак, остання ІНФОРМАЦІЯ_5 померла.

Таким чином, позивач звертається до суду, як єдина спадкоємиця, померлої ОСОБА_3

Так, Законом ФРН «Про створення фонду «Пам'ять, відповідальність і майбутнє» від 12 серпня 2000 року передбачено забезпечення за допомогою партнерських організацій фінансових коштів для надання виплат, зокрема, колишнім працівникам примусової праці.

Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» за рахунок коштів Федеративної Республіки Німеччина відповідно до досягнутих чотиристоронніх домовленостей між Урядами Республіки Бєларусь, Російської Федерації, України і Федеративної Республіки Німеччина врегульовував питання про виплату компенсаційних платежів громадянам колишнього СРСР, які в роки Другої світової війни стали жертвами нацистських переслідувань (29 січня 1993 року, м. Бонн, ФРН).

Відповідно до зазначеної чотиристоронньої Угоди та тристоронньої Угоди між Урядами Республіки Бєларусь, України і Російської Федерації (м. Мінськ, Республіка Бєларусь), УНФ «Взаєморозуміння і примирення» здійснював виплату одноразової компенсаційної допомоги за рахунок коштів ФРН громадянам колишнього СРСР, які в роки Другої світової війни особливо постраждали від націонал-соціалістських переслідувань, а саме: колишнім в'язням нацистських концтаборів, колишнім в'язням гетто, інших аналогічних за режимом місць примусового утримання, громадянам, які були депортовані на примусові роботи за межі колишнього СРСР на територію Німецької імперії та країн, що були в стані війни з колишнім СРСР, або на територію країн, окупованих Німецькою імперією, в т.ч. дітям, народженим у нацистській неволі.

Згідно з Законом ФРН, прийнятим Бундестагом за результатами переговорів делегацій країн Центральної і Східної Європи з німецькою стороною, УНФ «Взаєморозуміння і примирення» є партнерською організацією Федерального фонду «Пам`ять, відповідальність і майбутнє» щодо здійснення фінансових виплат жертвам націонал-соціалізму в Україні (§9 Закону ФРН «Про заснування Федерального фонду «Пам'ять, відповідальність і майбутнє»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1993 року № 453 було засновано Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення», діяльність якого направлена на врегулювання питань про виплату компенсаційних платежів громадянам колишнього СРСР, які в роки війни стали жертвами нацистських переслідувань.

УНФ «Взаєморозуміння і примирення» відповідно до ст. 7 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», яка була чинною на момент виплати компенсацій, є спеціально уповноваженим органом з питань компенсаційних виплат та надання гуманітарної допомоги жертвам нацистських переслідувань.

Положення про Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» затверджується Кабінетом Міністрів України.

Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» є єдиним розпорядником коштів, що надходять для компенсаційних виплат жертвам нацистських переслідувань, та координатором здійснення гуманітарних програм щодо жертв нацистських переслідувань.

Кошти Українського національного фонду «Взаєморозуміння і примирення» перебувають на спеціальному рахунку у банківській установі, визначеній Національним банком України та Кабінетом Міністрів України, і вилученню не підлягають.

Контроль за використанням компенсаційних виплат та інших коштів Українського національного фонду «Взаєморозуміння і примирення» здійснює спостережна рада цього Фонду.

До її складу, крім осіб, визначених Кабінетом Міністрів України, входять, за їх згодою, народні депутати України.

Вищезазначена ст. 7 вказаного Закону виключена згідно із Законом України від 24 грудня 2010 року № 2895-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до п. 3 Закону № 2895, правонаступником Українського національного фонду «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України з питань компенсаційних виплат після його ліквідації визначено Міністерство соціальної політики України.

З наведених правових норм слідує, що в період часу з 2000 по 2007 рік здійснювались виплати одноразової компенсаційної допомоги за рахунок коштів ФРН громадянам колишнього СРСР, які в роки Другої світової війни особливо постраждали від націонал-соціалістських переслідувань.

З цією метою були створені відповідні фонди, зокрема, на території Німеччини та України.

Виплати ФРН звершилися в червні 2007 року, а 24 грудня 2010 року Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» ліквідований.

Разом з тим, у відповідності до Закону України № 2895, правонаступником Українського національного фонду «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України з питань компенсаційних виплат після його ліквідації визначено Міністерство соціальної політики України.

Таким чином, порядок призначення та виплати компенсаційних виплат визначений Положенням про порядок і критерії призначення компенсаційних виплат громадянам, які постраждали від націонал-соціалістичних переслідувань у роки Другої світової війни, затвердженого рішенням Спостережної ради Українського національного Фонду «Взаєморозуміння та примирення» 16 червня 1993 року мала право на компенсаційні виплати, компенсаційна допомога надається спадкоємцям першої черги за законом, тобто відповідно до ст. 529 ЦК України - дітям, дружині, батькам померлого.

Вбачається, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 до створення Українського національного Фонду «Взаєморозуміння та примирення» і таким чином у неї на момент смерті не виникло права на отримання компенсаційної виплати.

Законом Федеративної Республіки Німеччини «Про створення Фонду «Пам'ять, відповідальність, майбутнє», який набрав чинності 12 серпня 2000 року, також зазначено, що право на одержання виплат мають спадкоємці особи, яка померла після 15 лютого 1999 року.

Крім того, цим Законом встановлений остаточний термін подачі заяв до 31 грудня 2001 року, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а відтак на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України, про стягнення грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. А. Писанець