Справа № 350/579/19
Провадження № 22-ц/4808/1220/19
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної установи "Європейська кредитна група" про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 11 червня 2019 року, ухвалене складі судді Пулика М. В. смт. Рожнятів, повний текст якого складено 21 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кредитної установи "Європейська кредитна група" про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту №/190937, згідно умов якого Товариство надала йому фінансовий кредит в розмірі 2000 грн з сплатою 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% (процентів) на добу зі строком дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Таким чином, вважає, що строк дії договору не встановлено в розумінні вимог Цивільного Кодексу України. Крім того, ним сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Стверджує, що не підписував даного договору, а також немає підтвердження передачі відповідачем йому кредитних коштів, тому договір є недійсним. Крім того, оспорюваний договір, містить пункти, що не відповідають ЗУ «Про споживче кредитування», та є нечесною підприємницькою практикою. П.4.3 кредитного договору передбачена компенсація за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів у вигляді пені в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але з будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Просить визнати недійсним п. 4.3 договору та в цілому договір №/190937 від 26 листопада 2018 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .

Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної установи "Європейська кредитна група" про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріалах справи відсутні докази звернення ним 26 листопада 2018 року до ТзОВ кредитної установи «Європейська кредитна група» із заявою на отримання кредиту, оскільки відсутня і сама заявка на отримання . Крім того, не підтверджено отримання ним кредиту у сумі 2000 грн від відповідача. Вказує, що договір не містить жодних аналогів власноручного підпису, яким він підписав спірний договір. Відсутня письмова згоди сторін про використання аналогу власноручного підпису із зразками відповідних підписів. Договір кредитування не містить всіх істотних умов договору. Так, відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 207 ЦК України - відсутні підписи сторін, не встановлено строк дії договору, не зазначено строк внесення фінансового активу, не зазначено відомості про ліцензію на право надання фінансових послуг, як обов`язкових реквізитів суб`єкта господарювання, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» не вказано мету отримання та конкретний спосіб надання кредиту, не вказано види забезпечення за кредитом та реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача.

27 вересня 2019 року директор ТОВ «Кредитної установи «Європейська кредитна група» Ховряк В .М. подав відзив, в якому посилається, що ОСОБА_1 заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, тим самим прийняв пропозицію (оферту) та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Факт отримання ОСОБА_1 200 грн підтверджується скриншотам транзакції виплати грошових коштів по договору про надання фінансового кредиту №/190937 та загальними відомостями отримувача грошових коштів по договору про надання фінансового кредиту №/190937. На дані відносини не поширюється ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір укладався строком до одного місяця, а розмір кредитування не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладання кредитного договору.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису. Договір укладений між сторонами 26 листопада 2018 року в електронній формі, що містить електронний підпис позивача та представника Товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Відсутні обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №/190937 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його припущеннях і спростовуються самим змістом договору.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 26 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" через Інтернет укладено договір про надання фінансового кредиту про надання фінансового кредиту №/190937, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 2000 грн (а.с.7-11).

Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається строком 30 днів.

Пункт 1.3 договору передбачає, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,9 процентів на добу від суми кредиту, тобто 693,5 процентів річних.

Пунктом 1.6 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: http:// www. eurogroshi.com.ua.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 вищевказаного закону визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується факт укладення спірного кредитного договору в електронному вигляді у формі електронного документу, ОСОБА_1 посилається на недосягнення всіх істотних умов догвору.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відображені умови кредитування.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що він не мав змоги ознайомитися з правилами отримання кредитних коштів до підписання договору, оскільки ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме в такій редакції, про що свідчить його заявка до фінансової установи та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором №49845 (а.с.11).

Також мав змогу ознайомитись із умовами отримання кредиту із сторінки відповідача у мережі інтернет http:// www. eurogroshi.com.ua, яка є відкритою. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення, розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Надуманими є і посилання апелянта про те, що спірний кредитний договір потрібно визнати недійсним, у зв`язку з тим, що він укладений на не вигідних для нього умова, а тому є нечесною підприємницькою діяльністю Кредитної установи «Європейська кредитна група».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір №/190937 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", так як перед його укладенням, всупереч частині 2 ст. 11, позичальнику не було повідомлено у письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, колегія судів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки, звернувшись до ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Відсутність в кредитному договорі №/190937 зазначення річної відсоткової ставки, колегія суддів не вважає підставою для визнання договору недійсним, з огляду на те, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на тридцять днів, що він сам визнає та підлягали поверненню до 25 грудня 2018 року.

Так як строк користування кредитними коштами, протягом якого підлягали нарахуванню відсотки, при належному виконанні умов договору становив тридцять днів, доцільним було зазначення саме денної відсоткової ставки, оскільки саме з неї підлягала розрахунку належна до сплати сукупна сума відсотків.

Твердження апелянта про те, що в оспорюваному договорі не було зазначено його дійсної ціни, так як вказівка про отримання кредитних коштів в розмірі 2000 грн. в борг не відображає весь обсяг грошового зобов`язання позичальника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки кредит надавався строком на 30 днів, тому обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитним коштами, ніж визначено договором, у відповідача ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" не було підстав. ОСОБА_1 не довів, а матеріали справи не містять доказів, які-б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (30 днів).

Доводи апелянта про встановлення нікчемності п. 4.3. Договору на підставі положення Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено обмеження до розміру пені, який може бути застосований надавачем послуг та який не може перевищувати 15 відсотків суми простроченого платежу не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Розмір кредиту, який надавався позивачу, становив 2000 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установити у 2018 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні.

З урахуванням обмеження сфери дії Закону України «Про споживче кредитування» на угоди, загальний розмір кредиту по яких не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, доводи про встановлення нікчемності п. 2.4. Договору не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 08 жовтня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський