Єдиний унікальний номер судової справи № 478/324/19
Провадження № 22-ц/812/1587/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Іщенко Х.В., дата складання повного тексту не зазначено, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року позовна заява залишена без розгляду, в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

У судів апеляційної інстанції позивач підтримала свою апеляційну скаргу, просила про її задоволення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою про відсутність особи за вказаною адресою. За таких обставин та в силу вимог п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України судова повістка вважається врученою, а відповідач повідомлений про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглядається судом з лютого 2019 року та судові засідання неодноразово відкладались.

Так, судове засідання за участі позивача та її представника, відповідача з 13 червня 2019 року відкладено на 09 липня 2019 року, на підтвердження чого матеріали справи містять розписки про одержання ними судової повістки-повідомлення (а.с.120,122).

Проте у судове засідання призначене на 09 липня 2019 року позивач та її представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, судове засідання відкладено на 31 липня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на адресу її місця проживання направлялось повідомлення про розгляд справи за її позовом - 31 липня 2019 року о 14.00 год., яке вона відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення отримала 13 липня 2019 року (а.с.134).

Заперечуючи проти неявки у судове засідання 31 липня 2019 року ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилалася на те, що вона з`явилася у судове засідання цього дня, проте спізнилася на 5 хвилин, в зв`язку з тим, що погіршився стан її здоров`я (є інвалідом третьої групи по захворюванню серця) і вона змушена була звернутися до лікаря. На підтвердження своїх доводів надала довідку лікаря Казанківського центру первинної-медико-санітарної допомоги від 31 липня 2019 року.

Частина 5 ст.223 ЦПК України зазначає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з нормою п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тобто, умовами для вчинення цієї процесуальної дії є належність повідомлення позивача про час і місце судового розгляду справи (виклик до суду в порядку, передбаченому ст. ст. 128-130 ЦПК України), повторність неявки та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, а також те, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов, не дає права суду залишати позов без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник повторно не з`явилися у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи і ними до суду не подавалась заява про розгляд справи за їх відсутності, а також не подано документів на підтвердження причини неявки ( а.с.120,123 ).

Проте, погодитися з висновками суду у повній мірі неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на передбачену законом (ч.5 ст.223 ЦПК) умову, за якої можливе залишення позову без розгляду (окрім належного повідомлення позивача про час і місце судового розгляду справи, повторності неявки та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності) та не знайшла вона свого відображення в оскаржуваній ухвалі - чи перешкоджає неявка позивача вирішенню спору по суті, зважаючи на тривалий розгляд спору.

Більш того, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував суті спору, а саме - стягнення пені по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, який не може знайти свого остаточного вирішення уже понад п`ять місяців.

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

____________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року