Справа № 1527/2-86/11
Провадження №2/523/1783/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

відповідача - ОСОБА_5 ,

представника відповідача - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсними розпоряджень та свідоцтва про право власності та визнання права спільної часткової власності та права власності на 1/2 частину будинку, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на будинок ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.04.2005 р. звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації, виконавчого комітету Одеської міської Ради про вселення, розділ домоволодіння, скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

В обгрунтування вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що у 1992р. вона уклала шлюб з ОСОБА_3 .. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У серпні 1996р. вони з чоловіком придбали домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складалось із двох кімнат площею 18 та 6 кв.м., кухні площею 9 кв.м., веранди площею - 15 кв.м., а також господарських споруд - погребу, сараю, дворової вбиральні. У жовтні 1997р. батьки чоловіка переселились до них в будинок, і вони спільно вирішили збудувати новий будинок для потреб двох сімей. Для будівництва фундаменту, зведення стін та даху будинку були використані зусилля найманих працівників, а роботи по штукатурці стін, встановленню дверей, малярні роботи здійснювались членами сім`ї. У 2001р. був збудований новий будинок, в якому було розташоване підвальне приміщення, котельна, комора, погреб. На першому поверсі був розташований хол - площею 14 кв.м., зал - 20 кв.м., кухня - 15.м.кв., туалет, ванна - 6 кв.м., веранда 10 кв.м., а на другому поверху 4 спальні, коридор та туалет. За спільною згодою членів сім`ї - 2 спальні були виділені батькам чоловіка та 2 спальні для сім`ї позивачки. В 2003р. будинок був прийнятий до експлуатації. Однак, відповідачі вивезли особисті речі позивачки із будинку та не впускають її до будинку. Всі спроби вирішити спірне питання мировим шляхом були відповідачами проігноровані. На підставі чого, позивачка просила прийняти рішення, згідно з яким вселити її та неповнолітню ОСОБА_9 у домоволодіння АДРЕСА_1 та виділити належну їй 1/4 частку в натурі (т.1., а.с. 87-88).

05.05.2005р. позивачка доповнила позовні вимоги та просила визнати також недійсними протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р., рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р.. Позивач вважає незаконним рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р, згідно з яким новий будинок був прийнятий до експлуатації з оформленням право власності на ім`я ОСОБА_7 , оскільки вона не відмовлялась від своїх прав на новий будинок. Позивачка також вважає, що рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р. про розділ ідеальних часток домоволодіння між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 також є незаконним, оскільки не визначенні її частка власності у домоволодінні. При цьому позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с. 94-96).

29.03.2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання недійсними прописки (реєстрація) та свідоцтва про право власності на двоповерхову будівлю за адресою : АДРЕСА_1).

Вказані позови були заявлені у справах відкритих провадженнями за позовами ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (26.10.2004 р.)та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в здійсненні права власності суддями Кисельовим В. К. та Катаєвою Е.В. в 2004 та в 2005 роках. Після об`єднання вимог у справах за номерами 2-418/06 та 2-158/2006, їх розгляд продовжено суддею Кисельовим В.К.

30.08.2007 р. та 14.09.2007 р. у справі прийнято рішення, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.08.2008 р. рішення скасовані справу направлено до того ж суду для розгляду іншим суддею.

25.04.2008 р. справу прийнято до провадження суддею ОСОБА_12.

14.07.2010 року ОСОБА_3 доповнив свої вимоги та просив визнати недійсними протокол засідання МВК Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р., постанову Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., розпорядження Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р..

Ухвалою суду (головуюча суддя ОСОБА_12.) від 02.06.2011 р. провадження у справі було зупинено до розгляду іншої справи.

30.10.2013 р. провадження у справі судом поновлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_7 помер ( Т .5 а.с.173), у зв`язку з чим ухвалою суду від 21.05.2014 р. провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 11.02.2015 р. провадження відновлено.

27.05.2015 року судом витребувано відомості про відкриття спадкової справи після ОСОБА_7

10.03.2016 р. судом витребувано спадкову справу.

У зв`язку із звільненням з посади у відставку судді ОСОБА_12 справу передано за результатами автоматизованого розподілу судді Середі І.В..

Сторони неодноразово протягом всього часу розгляду справи уточнювали та доповнювали свої вимоги.

У зв`язку з залученням до участі у справі правонаступника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 за її заявою по вимогам позивача ОСОБА_7 закрито провадження, а в частині вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком позов залишено без розгляду (ухвала від 06.06.2017 р.) .

Остаточно ОСОБА_1 12.05.2017 р. уточнила позовні вимоги, звертаючись до ОСОБА_5 , Суворовської райадміністрації м.Одеси, виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша державна нотаріальна контора м.Одеси, та просила визнати рішення Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 824 від 27.11.2001р., рішення Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 1349р. від 13.10.2003р. та свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_7 від 27.11.2003 р. недійсними, а також визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 , площею 186,6 кв.м (Т.6 а.с.185-188)

Вказані вимоги обгрунтувала тим, що 19.09.1996 року вона з чоловіком ОСОБА_3 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу за №1455, де були зареєстровані разом з донькою ОСОБА_14 . Будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,1 га, яка передана їм у постійне користування рішенням Одеської міської ради №189 від 23.03.1999 р. Після цього вони з чоловіком прийняли рішення про будівництво нового будинку на грошові кошти, отримані від продажу частин їх та доньки, в п`ятикімнатній квартирі по АДРЕСА_4 . З цією метою ОСОБА_3 отримав необхідні документи: проект на забудову нового будинку, дозвіл на реконструкцію будинку. 30.11.1999 р. її чоловік видав довіреність ОСОБА_7 право на реконструкцію житлового будинку. При цьому було домовлено, що він буде допомагати в оформленні документів через органи влади для будівництва нового житлового будинку. Відповідач ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_7 , діючи незаконно, шахрайським шляхом, внесли до документів свідомо помилкові відомості, оформили введення в експлуатацію на імя ОСОБА_7 .. Старий будинок перетворили на гараж для зберігання автомобіля їх старшого сина. Позивачку з донькою вигнали з будинку, перешкоджаючи їх мешканню.

12.05.2017 р. після уточнення позовних вимог ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на двоповерховий будинок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 остаточні вимоги обгрунтовував тим , що до 1992 року проживав з батьками, дружиною , донькою та іншими родичами, а всього у складі 8 чоловік, проживали в квартирі АДРЕСА_5 . У звязку з неможливістю спільного проживання з батьками та знаходячись в стані фактичного розлучення з дружиною, вирішив відокремитися від них та жити самостійно. З цією метою він позичив у знайомої ОСОБА_15 у борг 1750 доларів США під особисте зобов`язання повернути борг за рахунок продажу своєї частки в квартирі. 19.09.1996 року він купив будинок за 1600 доларів США. 08.10.1997 р. отримав від батьків свою частку в квартирі у розмірі 3000 доларів і повернув ОСОБА_15 борг. Батьки жили за межами м.Одеси в приватному будинку, мали 35 соток землі і вели сільське господарство, дізнавшись, про його плани будувати новий будинок, під приводом, що хочуть мати місце де б зупинитися в м.Одесі, звернулися з пропозицією дозволити їм реконструювати старий одноповерховий будинок, без отримання права власності на нього, на що він дав згоду. Інших домовленостей між ними не було. На час будівництва батьки проживали в Роздільнянському районі, а в його будинку проживали лише, коли батько хворів і потребував лікування в м.Одесі. За віком та станом здоров`я вони не могли брати участь у будівництві, грошей в них також не було. Для початку будівництва позивач отримав проект, а через шість місяців батько отримав від нього дозвіл на реконструкції старого будинку, без його відома батьки зареєстрували адресу проживання у нього викравши домову книгу. Він особисто приймав участь у будівництві будинку. Позивач також пояснив, що він доручив батькові оформляти всі документи, однак для нього стало несподіваним, що батько оформив 81/100 частин домоволодіння на себе.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила, що вони спільно з чоловіком побудували жилий будинок літ. „Ж" на земельній ділянці, що була відведена її чоловіку на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999р.. Після введення будинку до експлуатації, їх сім`я, а також батьки чоловіка повинні були користуватися окремими частинами будинку. Однак, сімейні відносини з чоловіком припинились, та її насильно відповідачі виселили з будинку. Позивачка вважає, що має право на 1/2 частину всього домоволодіння, оскільки спільно з чоловіком будували будинок. Кошти були використані від продажу квартири по АДРЕСА_4 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала позов та зазначила, що відповідачами порушено її права власника, оскільки без її відома ОСОБА_3 надав своєму батькові ОСОБА_7 прав на реконструкцію будинку.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав позов та вказав на те, що ОСОБА_3 надав згоду батькові на реконструкцію старого будинку літ. „А", а не на будівництво нового будинку. Батько мав би лише допомогти з оформленням всіх документів, оскільки в нього були пільги, а в результаті право власності оформив на себе, шахрайським шляхом отримавши документи та привласнивши належне позивачу майно, новий двоповерховий будинок.

Відповідач ОСОБА_5 , яка є також правонаступником спадкодавця ОСОБА_7 , як спадкоємець за заповітом, заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказуючи на те, що на будівництво саме нового будинку вони з чоловіком отримали згоду від сина, тому і не заперечували. Крім того, ОСОБА_3 сам частково зруйнував будинок під літ. «А», зробивши із нього гараж. Жилий будинок під літ. „Ж" збудувала вона разом з чоловіком ОСОБА_7 , а позивачі не приймали участі у будівництві будинку в тому числі і матеріальної, всі будівельні матеріали і організація будівництва придбавалися та здійснювалися за їх кошти, які у них були від продажу нерухомості та мали власні доходи від продажу вирощеної продукції. Позивач ОСОБА_3 працював на той час в міліції та отримував незначні кошти, яких вистачало лише на його сім`ю. А щодо посилань позивача ОСОБА_1 про неотримання грошової компенсацію у розмірі 3000 доларів США за частку їх дочки категорично заперечувала вказуючи на те, що на ці кошти позивач придбав автомобіль.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 також підтримав заперечення проти заявлених вимог посилаючись на те, що позови є необгрунтованими, позивачі не надали належних та допустимих доказів їх участі у будівництві нового будинку та взагалі пропустили строк для звернення до суду з позовами, тому просив застосувати наслідки та відмовити в задоволенні вимог.

Представники Суворовської районної адміністрації, виконавчого комітету Одеської міської Ради, КП «БТІ» Одеської міської ради, нотаріальної контори, в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Раніше в засіданні представник виконавчого комітету заперечував проти вимог, вказуючи на те, що оспорювані рішення приймалися адміністрацією.

Представник Суворовської районної адміністрації звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , а також позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 14.03.1992 року, актовий запис № 173, зареєстрований відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси. (Т.1, а.с 104). Від шлюбу народилася дочька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (Т.1, а.с. 276)

19.09.1996р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №1455, посвідчений Одеською товарною біржею. Згідно умов цього договору у власність ОСОБА_3 перейшов житловий будинок по АДРЕСА_6 , купівля відбулася за 1070 грн.. На теперішній час, вищевказаний будинок позначений на технічному плані під літ. „А" (Т.1, а.с. 6-10).

Із договору купівлі-продажу вбачається, що продавцями квартири АДРЕСА_5 окрім ОСОБА_7 , ОСОБА_5 був ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ..

Згідно з технічним паспортом, складеним КП „ОМБТІ і РОН" 22.05.1997р., домоволодіння АДРЕСА_6 складалось із літ. „А" - жиле, В- сарай, Г - вбиральня, Д- кухня, Є-навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь. (Т.1, а.с. 10-13).

Відповідно до вимог ст.22 КпШС України, який діяв на час виниклих правовідносин, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки був придбаний в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської Ради № 189 від 23.03.1999 р. ОСОБА_3 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 0,1000 га. по АДРЕСА_6 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Виконавчим комітетом Одеської міської Ради ОСОБА_3. також був виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 13.07.1999р. (Т.І, а.с. 15, 24).

ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_1. були зареєстровані з 20.08.1997р., а ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з 24.11.1997р., що підтверджується копією домової книги (Т.2., а.с. 84-86), а також довідкою Суворовського РВ № 31/200 від 03.03.2007р. (Т.2, а.с. 213).

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Ленінської районної адміністрації 03.03.1957, актовий запис № 337 (Т.2,а.с. 69).

Як видно з заяви ОСОБА_3 надав своєму батькові ОСОБА_7 згоду на реконструкцію свого жилого будинку по АДРЕСА_1 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Каримовою Л.М. 30.11.1999р. (Т.1,а.с. 17).

Згідно листів Управління інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської Ради № 170 від 19.03.1999р. (Т.І., а.с. 58) та № 659 від 02.07.1999р. (Т.І., а.с. 171), СЕС Ленінського району м. Одеси № 3-1/196 від 16.02.1999р., (Т.1.,а.с. 59) та 3/379 від 09.04.2001р. (Т.І а.с. 173), ЖЕО Ленінського району м. Одеси від 03.03.1999р. (ТІ., а.с. 168), Управління державної пожежної охорони від 21.09.1999р. (Т.І., а.с 172), а також Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської Ради № 368 від 03.05.1999р. за змістом яких ОСОБА_3 та ОСОБА_7 надавалися розяснення щодо здійснення забудови, погодження на введення в експлуатацію літ «Ж», належній ОСОБА_7 , дозвіл ОСОБА_3 на замовлення у ліцензованій організації проекту реконструкції жилого будинку (Т.1, а.с. 18).

Інспекцією ДАБК 23.11.1999р. був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , а.с. 105)

Розпорядженням Ленінської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 796 від 11.11.1999р. був затверджений протокол засідання міжвідомчої комісії № 16 від 12.10.1999р., згідно з яким був затверджений проект жилого будинку по АДРЕСА_1 на місці старого будинку (Т.1а.с 25).

Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкту до експлуатації від 17 вересня 2001р.. 2-ох поверховий жилий будинок (літ. „Ж") з підвалом був визнаний готовим до експлуатації (Т.1, а.с. 22).

27.11.2001р. розпорядженням Ленінської районної адміністрації м. Одеси № 824 був затверджений акт державної технічної комісії від 17.09.2001р. Будинок був прийнятий до експлуатації з залишенням оформлення права приватної власності ОСОБА_7 в домоволодінні АДРЕСА_1 , на двоповерховий житловий будинок з підвалом літ. „Ж", загальною площею 186,6 кв.м., у тому числі житловою площею 56,0 кв.м. (Т.І., а.с. 26).

За матеріалами складеними КП «БТІ» в 2001 році оціночний акт на будівлю літ «Ж», «А», акт поточних змін, виписка геодезичних даних замовлення оформлювалилася на імя ОСОБА_3 , а 14.08.2003 року складені технічний опис і оцінка внутрішньодворових споруд, абрис, акт про встановлення фактичного користування будівлями і спорудами в домоволодінні, акт поточних змін, складених на замовлення ОСОБА_7 (Т.5 а.с.75-88)/

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 349р. від 13.10.2003р. був затверджений розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 , відповідно до якого за ОСОБА_3 було визначено - 19/100 частин домоволодіння, а за ОСОБА_7 -81/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . (Т.1, а.с. 23, 52).

Підставою прийняття вищевказаного рішення була довідка КП „ОМБТІ і РОН" від 08.09.2003р. про розрахунок ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1 . (Т.І . , а.с. 106), а також акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 року (Т.З, а.с. 8).

27 листопада 2003р. Виконавчим комітетом Одеської міської Ради було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на 81/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Вищевказане свідоцтво зареєстроване КП „ОМБТІ і РОН" 29 грудня 2003р. (Т.І . , а.с. 5).

Згідно технічного паспорту, складеного КП „ОМБТІ і РОН" 14.06.2003р. на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 , складається із літ. „А" та „Ж" - жиле, літ. „Д" літня кухня, № 1-3 паркан, № І - III мощення, V - колодязь. (Т.І., а.с. 6-10).

Із матеріалів справи дійсно вбачається, що 01.06.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 виник побутовий конфлікт, що підтверджується листом Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області № 31/20-5619 від 04.11.2005р. (Т.2, а.с 64). У зв`язку з конфліктною ситуацією ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вимушені були змінити місце проживання.

Як видно з довідки Одеського училища професійної підготовки працівників міліції від 13.06.2005 року ОСОБА_3 в період з 1998 року по 2001 рік працював на посаді інспектора -чергового чергової частини і середньомісячна заробітна плата його складала 332,50 грн. (Т.1 а.с.201).

Відповідно до технічних умов ВАТ «Одесагаз» від 04.02.2000 р. ОСОБА_7 було роз`яснено порядок підключення до газопостачання ( Т.1 а.с.210).

Згідно з актом на опломбування водоміру №10328 та актом технічного обстеження водомірного вузла №10327 від 23.01.2003 року, його підписано ОСОБА_7 (Т.1 а.с.216,217).

Враховуючи встановлене виниклі правовідносини регулюються нормами, які діяли на час їх виникнення, тобто Кодексом про шлюб та сімю, ЦК УРСР, Законом України «Про власність».

Згідно з нормами ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що

об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Як роз`яснив в п. 8 Постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні.

За вимогами ст.71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або

третейським судом незалежно від заяви сторін.

Нормами ст.76 ЦК УРСР визначалося, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як було з`ясовано протягом розгляду справи неодноразово сторонами заявлені вимоги доповнювали та уточнювалися під час їх розгляду у різному складі суду.

Так, як вже було встановлено судом домоволодіння АДРЕСА_6 було придбане подружжям ОСОБА_22 у період шлюбу, тобто між сторонами виникли правовідносини спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , відповідно до ст. 22 КпШС України мали рівні права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, яке складалось із літ. „А" - жиле, В- сарай, Г - вбиральня, Д- кухня, Є-навіс, № 1-3-5 паркан, І-ІУ мощення, V - колодязь. (Т.1, а.с. 10-13).

Нормами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши надані докази та пояснення учасників процесу, враховуючи норми ст.ст. 71,75,76 ЦК УРСР, суд прийшов до висновку, що позивачами пропущено строк для звернення до суду з заявленими вимогами.

Враховуючи загальні норми права власності, то необхідно зазначити, що власність зобов`язує, позивачі знали про здійснення будівництва, тому вже могли передбачати порушення своїх прав.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі , якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Що стосується вирішення вимог по суті, то виходячи із наданих доказів, суд вважає, що є підстави для відмови в задоволенні позовів, оскільки під час нового розгляду справи позивачі не підтвердили належними та допустимими доказами своєї участі у спільній праці з будівництва нового будинку під літ. «Ж», тому відповідно заявлені вимоги в повному обсязі є безпідставними.

Посилання на попереднє встановлення і підтвердження їх доводів в рішенні, не приймається судом до уваги, оскільки рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 31.08.2007р. та додаткове від 14.09.2007 р. у справі № 2-79/07, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2008 р. були скасовані. При цьому, учасникам справи було повідомлено, що розгляд справи розпочато спочатку, однак клопотань з приводу представлення доказів не було заявлено.

Суд розцінює критично твердження позивачів про те, що було надано дозвіл на реконструкцію старого будинку, оскільки проаналізувавши надані письмові докази та пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що під реконструкцією сторони мали на увазі саме будівництво нового будинку, оскільки іншої реконструкції старого будинку ніхто не проводив. При цьому суд звертає увагу на те, що доводи позивачів про те, що ОСОБА_7 допомагав оформленні документів на новий будинок , не знайшли свого підтвердження, оскільки до суду не було надано довіреності на вчинення таких дій від імені ОСОБА_3

Окремо необхідно звернути увагу на те, що акт про встановлення фактичного користування будинками у домоволодінні від 14.08.2003 року був складений в присутності як ОСОБА_7 так і ОСОБА_3 з зазначенням будинків, якими вони користуються.

Твердження в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_23 , що ОСОБА_3 не ставив підпису, не приймається судом до уваги, оскільки не підтверджено належним доказом, а саме висновком експерта, а відтак висновки суду не спростовують, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях..

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,353-355, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними розпоряджень та свідоцтва про право власності та визнання права спільної часткової власності та права власності на 1/2 частину будинку - залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації, комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсними постанови, розпорядження, свідоцтва про право власності та технічного паспорту, а також визнання права власності на будинок залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.10.2019 р.

Суддя: