КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року місто Київ.

Справа 760/22388/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11392/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Кулікової С.В.

секретар Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року (у складі судді Букіної О.М., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом та просила суд: зобов`язати ОСОБА_2 замінити вхідні двері до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 замінити замок на дверях клітки на 6 поверсі, де розміщені квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 відремонтувати поштову скриньку № 33, яка належить позивачу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вирівняння поверхні дверцят поштової скриньки або її заміни; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_3 .

Вказує, що відповідач є її сусідом, який проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Своїм негативним відношенням до позивача, останній пошкодив майно, що належить позивачу, зокрема поштову скриньку та вхідні двері.

Зазначає, що неодноразово зверталась зі скаргами до органів поліції, зверненнями до Президента України та Міністерства юстиції України.

Вказує, що працівниками Солом`янського УП ГУНП м. Києві, обставини, що підтверджували б здійснення відповідачем погроз та пошкодження її майна, не встановлено. З огляду на дані обставини, позивач вимушена звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства та просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії та відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 15 липня 2019 року ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилалась на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим , винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, що спричинило не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки. Суд підійшов формально до встановлення обставин справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що протиправна поведінка відповідача шкодить її нормальному проживанню у власній квартирі. Вона не може вийти з квартири, відповідач лається постійно, принижує її. Однак працівники Солом`янського УП ГУНП м. Києва не вбачаються в діях відповідача жодного правопорушень. Протиправні дії відповідача завдали їй моральну шкоду.

Крім того, наголошує на тому, що районний суд не взяв до уваги та проігнорував клопотання позивача про виклик свідка.

24.09.2019 року до апеляційного суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому він посилається на те, що з апеляційною скаргою не погоджується та заперечує проти її задоволення.

Позивачем не надано до суду доказів неправомірності (незаконності) його дій , що призвели до завдання шкоди, встановленої у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримала, та пояснила суду, що вона не змогла забезпечити явку свідків до суду, а тому не заперечувала проти розгляду справи на наявних доказах.

Відповідач до суду не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхилено.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що останні є недоведені належними доказами, зокрема позивачем не доведено, що саме відповідач пошкодив двері до її квартири, а також двері на сходовій клітині та поштову скриньку, також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та погіршенням її стану здоров`я.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів висновки суду повністю відповідають обставинам справи та наданим суду доказам.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При вирішенні справи районним судом встановлені наступні обставини.

Згідно з матеріалами справи, як на підставу позову позивач вказує, що внаслідок тривалих неприязних відносин з сусідом ОСОБА_2 , який раніше судимий та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , останній пошкодив належне позивачу майно та завдав їй матеріальної та моральної шкоди, внаслідок чого позивач просила зобов`язати відповідача вчинити дії щодо відновлення пошкодженого їй майна та стягнути моральну шкоду, у порядку ст.ст. 23,1167 ЦК України.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, депутатом Київської міської ради Андрієвським Д.Й. було направлено депутатське звернення № 29/279/521/855 від 12.11.2012 до ГУ МВС України в м. Києві на підставі звернення ОСОБА_1 про постійні погрози, висловлювання та проступки з боку ОСОБА_2 (а.с.9).

05.04.2013 до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшло звернення депутата Андрієвського Д.Й. щодо ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з повідомленням про фізичну розправу з боку ОСОБА_2

10.04.2013 Солом`янським РУ ГУМВС України в м. Києві внесені матеріали досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004676 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Постановою Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 30.04.2013, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 129 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004676 від 10.04.2013, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.10).

Як вбачається з вищезазначеної постанови, в ході допиту мешканців будинку АДРЕСА_6 було встановлено, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, однак більшість з зазначеного у скаргах ОСОБА_1 не відповідає дійсності. Інші сусіди претензій до мешканця ОСОБА_2 не мають.

Крім того, в матеріалах справи містяться неодноразові звернення ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції у м. Києві, в яких останній було повідомлено про відсутність обставин, що підтверджували б здійснення ОСОБА_2 погроз, пошкодження майна ОСОБА_1 , чи причетності до незаконного обігу наркотичних речовин (а.с.11-13).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При цьому відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, доказів, які б вказували на неправомірність дій відповідача стосовно позивача та завдання останній матеріальної шкоди, зокрема, шляхом пошкодження її майна, не надано ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання позивача про виклик до суду свідка ОСОБА_5 , проте позивач не змогла забезпечити явку вказаного свідка до суду та просила суд розглядати справу на наявних в ній доказах.

Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів вини ОСОБА_2 у спричиненні позивачу матеріальних збитків.

Жодний з поданих суду доказів не доводить, що саме ОСОБА_2 пошкодив двері, замки та поштову скриньку.

З наявних у справі матеріалів перевірки досудового розслідування також причетність відповідача до пошкодження майна позивача не встановлена. не підтвердили суду і свідки, що саме ОСОБА_2 на гранті неприязних стосунків пошкодив майно позивача.

За таких обставин у суду були відсутні правові-підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Зміст апеляційної скарги зводиться до голослівних обвинувачень позивача, які не підтверджені жодними доказами .

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.п. 4, 5, 9 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач не довів, ні протиправність поведінки відповідача, ні неправомірності дій, ні прямого причинного зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, яку позивач пов`язував в тому числі і з пошкодженням її майна.

За недоведеності вини відповідача та порушення прав позивача, правові підстави для задоволення позову про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки жодних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позов суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційним судом встановлено, що рішення суду в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. При подачі апеляційної скарги позивачем не сплачувався судовий збір на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ( інвалід ІІ групи, посвідчення № НОМЕР_1 а.с. 22). Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: