Справа № 211/4642/17
Провадження № 2/211/454/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Нікітенкової М.М.,
позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є матірю відповідача та проживає разом з синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак незважаючи на це, вона одна несе витрати за комунальні послуги, приймає участь в утриманні квартири, при цьому маючи єдиний дохід у вигляді пенсії, розмір якої складає 1115 гривень 20 копійок, чого їй не вистачає навіть на харчування. Вона є непрацездатною особою, тому просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову, довічно.
Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2018 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3, аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1, на її користь, в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), довічно. Вирішено питання про судові витрати.
Додатковим рішенням від 06 квітня 2018 року в задоволенні частини вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з для пред'явлення позову відмовлено.
Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_3 заочне рішення суду від 12 січня 2018 року скасовано.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позові, наполягала на їх задоволенні.
Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 вимоги позову не визнав з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення: відповідачу належить Ѕ частина квартири, де проживає позивачка, його брату ОСОБА_4 з їх матірю ОСОБА_1, по ј частці, однак весь тягар по утриманню квартири лежав повністю на братові, хоча позивачці пропонувалось придбати однокімнатну квартиру окремо, тому кошти вже частково йшли на її утримання. Наразі брат перестав сплачувати витрати за комунальні послуги, тому по квартирі утворився борг. Зазначив, що позивачка хоч і отримує пенсію, однак не досягла пенсійного віку, а тому є непрацездатною, а отже не має права на отримання аліментів в порядку ст. 202 СК України. Мати зловживає спиртними напоями, що унеможливило як спільне з нею проживання, так і спілкування. Тому просить в задоволенні позову відмовити.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та інші докази, дійшов до наступних висновків.
Як встановлено судом, згідно відомостей Металургійного районного у місті ОСОБА_5 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24.07.2017 р., батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 7 копія повідомлення).
Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено частиною 1 статті 204 СК України.
Відповідно до статті 201 СК України, обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.
Таким чином, моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.
Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно частини 2 статті 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов'язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.
Виходячи із наведеного, слід дійти висновку, що для виникнення аліментних зобовязань у повнолітніх дітей перед їх непрацездатними батьками мають існувати юридичні складові - сукупність певних умов, а саме, непрацездатність батьків; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.
Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Відповідно до довідки Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 03 липня 2017 р. № 5324, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком водіям міського пасажирського транспорту і великовагових автомобілів, зайнятих в техпроцесі важких і шкідливих виробництв, розмір пенсії у червні 2017 р. склав 1115,20 грн. (а.с. 8 копія довідки).
Довідки станом на дату розгляду справи позивач не надала, інших джерел доходу, крім пенсії, вона не має.
Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.
Частина 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлює, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на дату розгляду справи досягла лише 53-річного віку, не є інвалідом I, II та III груп, чи особою, яка має право на пенсію у звязку з втратою годувальника ,тобто не є непрацездатною в розумінні вищезазначеного, що є обовязковою умовою та підставою покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків відповідно до статті 201 СК КУкраїни.
Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.
Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.201, 202 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -
в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 березня 2019 року

Суддя Д.М.Ніколенко