Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 226/1396/16-ц

провадження № 61-2199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Апеляційного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Никифоряка Л. П., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБІ Банк»), яке 18 травня 2010 року змінило назву на ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 156ЗН/08?7, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 100 000,00 грн зі сплатою 18,00 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 70,00 грн на строк до 10 квітня 2018 року.

14 листопада 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода, за умовами якої процентна ставка за користування кредитними коштами підвищена до 24,5 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору 17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2005 року.

17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з кожною окремо, укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язались відповідати за неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 17 квітня 2008 року № 156ЗН/08?7.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 31 грудня 2011 року, позов ПАТ «ВІЕйБі Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВІЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 156ЗН/08?7 у розмірі 154 209,66 грн.

Станом на час звернення до суду з цим позовом рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року не виконано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на 11 листопада 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 247 414,03 грн та складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 94 162,00 грн, процентів - 140 454,41 грн, комісії - 5 950,00 грн і штрафу - 6 847,62 грн.

Різниця між сумою заборгованості ОСОБА_2 станом на 11 листопада 2015 року та заборгованістю, стягнутою за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року, становить 93 204,37 грн, до складу якої входить: заборгованість за кредитом - 00,00 грн, проценти - 89 289,88 грн, комісія - 3 570,00 грн, штраф - 344,49 грн.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог (а. с. 1-4, том 2), ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило суд у рахунок часткового погашення кредитної заборгованості у розмірі 247 414,03 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням банку всіх прав продавця.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 13 червня 2017 року у позові ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник (боржник) за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 156ЗН/08?7 помер. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що після смерті боржника ніхто із його спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не отримав, а тому заміна боржника у зобов`язанні не відбулася. Оскільки кредитний договір припинив свою дію у зв`язку зі смертю боржника, заяви від спадкодавців з приводу прийняття спадщини після померлого не надходили та свідоцтва про право на спадкове майно не видавались, договір іпотеки є похідним від кредитного договору, то суд дійшов висновку, що іпотечний договір припинив свою дію, а тому позовні вимоги банку не підлягають задоволенню. При цьому суд звернув також увагу на те, що пунктом 3.5 іпотечного договору передбачено обов`язок іпотекодавця забезпечувати виконання основного зобов`язання лише у випадку заміни первісного боржника за кредитним договором, що не відбулося у справі через відсутність спадкоємців.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13 червня 2017 року скасовано. У позові ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 16 листопада 2016 року банк надіслав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців, на підставі якої було відкрито спадкову справу. Станом на 31 січня 2017 року свідоцтва про право на спадщину не видавалися. При вирішенні справи суд першої інстанції не врахував, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, які на час відкриття спадщини були малолітніми. Спадкоємці заяву про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавали, а тому малолітні діти прийняли спадщину відповідно до вимог частини четвертої статті 1268 ЦК України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що заміна первісного боржника за кредитним договором відбулася. Разом із цим визначальним для цієї категорії справ є вартість майна, одержаного у спадщину. Належних та допустимих доказів на підтвердження вартості майна, отриманого у спадок, суду не надано, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції відмовив у позові з цих підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що на час відкриття спадщини діти боржника, який помер, були малолітніми. Заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавалися, а тому діти є такими, що прийняли спадщину. Заміна первісного боржника за кредитним договором відбулася. Однак суд не звернув увагу на те, що іпотекодавець у пункті 3.5 договору іпотеки засвідчив згоду на заміну позичальника, а тому договір іпотеки не припинив свою дію і банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в обраний ним спосіб.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року касаційне провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Димитровського міського суду Донецької області.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 156ЗН/08?7, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 100 000,00 грн зі сплатою 18,00 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 70,00 грн, на строк до 10 квітня 2018 року.

14 листопада 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода, за умовами якої процентна ставка за користування кредитними коштами підвищена до 24,5 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору 17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2005 року.

Відповідно до пункту 7.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

У пункті 7.4.2 договору іпотеки сторони погодили те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки.

17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з кожною окремо, укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язались відповідати за неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 17 квітня 2008 року № 156ЗН/08?7.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 31 грудня 2011 року, позов ПАТ «ВІЕйБі Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВІЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 156ЗН/08?7 у розмірі 154 209,66 грн.

Станом на час звернення до суду з цим позовом рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року не виконано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на 11 листопада 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 247 414,03 грн та складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 94 162,00 грн, процентів - 140 454,41 грн, комісії - 5 950,00 грн та штрафу - 6 847,62 грн.

Різниця між сумою заборгованості ОСОБА_2 станом на 11 листопада 2015 року та заборгованістю, стягнутою за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2011 року, становить 93 204,37 грн, до складу якої входять: проценти - 89 289,88 грн, комісія - 3 570,00 грн, штраф - 344,49 грн.

16 листопада 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_2

ОСОБА_2 є батьком двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до листа Першої селидівської державної нотаріальної контори від 17 січня 2017 року після смерті ОСОБА_2 Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора 24 листопада 2016 року завела спадкову справу № 1036/2016. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України.)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неотримання свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що спадкоємцями після ОСОБА_2 є його діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із цим колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність у матеріалах справи відомостей про вартість спадкового майна.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку», є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 7.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», та умовами цього договору.

У пункті 7.4.2 договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки.

Якщо сторони договору іпотеки передбачили у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення банком договору купівлі-продажу, як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Такий правовий висновок не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Оскільки договір іпотеки, укладений 17 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , містить застереження про те, що звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем є позасудовим способом захисту, то банк обрав неправильний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Проаналізувавши підстави звернення банку до суду з позовом, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та положення договору іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції прийняв правильне рішення про відмову у позові, при цьому неправильно застосував норми матеріального права, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Апеляційного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року - зміні у мотивувальній частині на підставі частини четвертої статті 412 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк