Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/6588/15-ц

провадження № 61-24709св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мельник Іван Володимирович, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Мрія» (далі - АКБ «Мрія»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 74/06, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 170 000 дол. США зі сплатою 14 % річних строком до 22 серпня 2011 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк 23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

У подальшому банк з позичальником неодноразово вносили зміни до кредитного договору шляхом підписання додаткових угод, якими збільшено обсяг відповідальності поручителя, тому порука припинилася відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати договір поруки від 23 серпня 2006 року, який укладений між нею та АКБ «Мрія», припиненим.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня

2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з боку відповідача мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, тому позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим з наведених підстав є обґрунтованими.

Разом з тим, необхідно застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, про що було заявлено у судовому засіданні представником відповідача та викладено про це в письмових запереченнях.

Позивачу стало відомо про її порушене право 27 січня 2012 року, коли між нею та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору поруки від 23 серпня 2006 року. Позивач мала звернутись до суду за захистом своїх прав до 27 січня 2015 року, проте звернулась до суду з цим позовом лише 06 березня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач пропустила передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що, встановивши факт збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки згідно зі статтею 559 ЦК України порука припиняється автоматично (за наявності умов), а при наявності спору припиненим визнається не порука, а договір поруки.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов`язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Зазначено також, що наведеного суд апеляційної інстанції не врахував, а також, встановивши збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, не вказав, якою конкретно додатковою угодою до основного договору збільшено обсяг відповідальності позивача як поручителя та в чому саме полягає це збільшення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 18 жовтня 2011 року, діючи на власний розсуд, ОСОБА_1 як поручитель ОСОБА_2 уклала договір про внесення змін до договору поруки від 23 серпня 2006 року. Цим договором сторони домовились внести зміни до договору поруки від 23 серпня 2006 року та викласти його у новій редакції.

Відповідно до нової редакції договору поруки позивач поручилася за виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 23 серпня 2006 року, укладеним між банком та позичальником, та будь-якими додатковими договорами до нього, які укладені та/або будуть укладені на підставі цього кредитного договору і є та/або будуть його невід`ємною частиною, зокрема, що збільшують боргові зобов`язання.

Поручитель підтвердив, що він ознайомлений у умовами кредитного договору, додаткової угоди від 31 серпня 2006 року, додаткової угоди від 15 листопада 2006 року, додаткової угоди від 19 грудня 2008 року, договору про внесення змін від 08 липня 2009 року, договору про внесення змін від 29 вересня 2009 року, договору про внесення змін від 28 травня 2010 року, договору про внесення змін від 27 січня 2011 року, договору про внесення змін від 18 жовтня 2011 року, зокрема щодо строків виконання зобов`язань за кредитним договором (пункт 6.5 договору поруки у новій редакції).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мельник І. В., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору збільшився обсяг відповідальності поручителя, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є підставою для припинення поруки.

Зміни до договору поруки були укладені вже після укладення вищевказаних додаткових угод, тобто після збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Припинення зобов`язання має остаточний характер, а чинне цивільне законодавство України не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов`язання.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 74/06, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 170 000 дол. США зі сплатою 14 % річних строком до 22 серпня 2011 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Пунктом 3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

Між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 08 липня 2009 року укладено договір про внесення змін до кредитного договору, яким замінено розділ № 7 «Порядок нарахування процентів за користування кредитом» та розділ № 8 «Порядок сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту». Так, доповненим пунктом 8.6 кредитного договору встановлено, що при розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360 днів, якщо кредит надавався в іноземній валюті.

При цьому, у пункті 7.5 кредитного договору у первісній редакції визначено, що проценти нараховуються, виходячи з кількості 365 (366) днів у році.

Крім того, 29 вересня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору від 23 серпня 2006 року.

Даним договором було доповнено розділ 8 «Порядок сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту». Так, доповненим пунктом 8.22 встановлено, що з 29 вересня 2009 року до 28 лютого 2010 року позичальнику надається відтермінування по погашенню залишку суми кредиту. Позичальнику оформлюється та надається відповідний графік. Новий графік починає діяти, а старий втрачає силу з дня внесення змін. Пункт 8.23, який також є доповненням до кредитного договору, встановлює, що у разі наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту станом на 29 вересня 2009 року, відповідна сума простроченої заборгованості додається до суми кредиту позичальника.

Крім того, у пункті 9.2 кредитного договору змінено позовну давність за вимогами по сплаті штрафних санкцій з одного року на три роки.

Аналогічним чином встановлено позовну давність у 3 роки до вимог про стягнення пені і штрафу розділом 10, яким доповнено кредитний договір за умовами договору про внесення змін від 28 травня 2010 року.

Між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 27 січня 2011 року укладено договір про внесення змін до кредитного договору від 23 серпня 2006 року, яким змінено пункт 6.3 кредитного договору, а саме щодо можливості односторонньої зміни розміру процентної ставки.

Також між цими сторонами 27 січня 2012 року укладено договір про внесення змін № 3 до договору поруки від 23 серпня 2006 року. Цим договором про внесення змін сторони домовились внести зміни до договору поруки від 23 серпня 2006 року, а саме до його пункту 1.2 розділу 1 «Предмет договору», пункту 6.5 розділу 6 «Інші умови договору».

Відповідно до п. 6.2 цього договору сторони договору визначають, що цей договір підписаний сторонами на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань.

Поручитель підтвердив, що він ознайомлений у умовами кредитного договору, додаткової угоди від 31 серпня 2006 року, додаткової угоди від 15 листопада 2006 року, додаткової угоди від 19 грудня 2008 року, договору про внесення змін від 08 липня 2009 року, договору про внесення змін від 29 вересня 2009 року, договору про внесення змін від 28 травня 2010 року, договору про внесення змін від 27 січня 2011 року, договору про внесення змін від 18 жовтня 2011 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 ЦК України, вбачається, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася, інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц (провадження № 14-304цс18).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Крім того, постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року залишено без змін заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року в справі № 761/19467/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказаним, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2015 року, яке як встановлено вище набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2006 року № 74/06 у розмірі 263 189,28 дол. США, що по курсу Національного банку України станом на 11 червня 2014 року становить 3 061 217,42 грн, пеню - 32 614,70 грн, 3 % річних - 6 492,18 грн.

За результатом розгляду справи № 761/19467/14-ц судами встановлено, що 15 листопада 2006 року, 18 жовтня 2011 року, 27 січня 2012 року та 29 листопада 2012 року між кредитором та ОСОБА_1 укладались додаткові угоди до договору поруки та договори про внесення змін до договору поруки, якими погоджено зміни терміну виконання основного зобов`язання та відсоткова ставка.

При цьому суди дійшли висновку, що підписавши вказані додаткові угоди про внесення змін до договору поруки, якими змінювався термін виконання зобов`язання та відсоткова ставка, що сторони погодили збільшення обсягу відповідальності, що не дає підстав вважати поруку припиненою.

З огляду на викладене, а також на зміст статей 553, 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) слід дійти висновку, що в разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, в якому суд розглядав питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким судовим рішенням зазначені обставини.

Як встановлено вище, рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитним договором, тому відсутні правові підстави для задоволення цього позову.

За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами матеріального права, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог поручителя до банку про визнання договору поруки припиненим.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що сторони, діючи на власний розсуд, відновили дію договору поруки шляхом укладення додаткової угоди до нього, оскільки, як встановлено судами вище, порука не припинилася внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору, однак вказаний висновок не впливає на правильний результат розгляду цього спору, який викладений у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на наведене, касаційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення в цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мельник Іван Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови; в іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська