КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9945/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред'явлення позову,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року,

встановив:

у травні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред'явлення позову шляхом заборони відчуження майна, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме домоволодіння, що складається з трьох жилих будинків, двох сараїв, літньої кухні, вбиральні, погріба, сараю з погребом та ще однієї споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, посилаючись на те, що він має намір звернутися до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, а невжиття відповідних заходів може унеможливити реальне виконання рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року заяву було задоволено, заборонено відчуження майна, яке належить ОСОБА_4 на праві власності, а саме домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 посилався на те, що 16 серпня 2016 року померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої залишилось майно, яке складається з домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Вказував, що йому стало відомо про те, що вказане нерухоме майно було відчужене у грудні 2016 року ОСОБА_4, яка є донькою його брата ОСОБА_7 Зазначав, що він має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсними договорів, на підставі яких право власності на спадкове майно перейшло до ОСОБА_4, а тому просив заборонити його відчуження до розгляду спору по суті, оскільки невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду та подальший захист його прав, як спадкоємця.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року заяву було задоволено, заборонено відчуження майна, яке належить ОСОБА_4 на праві власності, а саме домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору, за вирішенням якого ОСОБА_3 має намір звернутись до суду, є дійсність правочинів, на підставі яких ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно, а тому забезпечення позову у обраний заявником спосіб є співмірним заявленим вимогам. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що належне на їй праві власності майно перейшло до неї на підставі договору дарування від її батька ОСОБА_7, а не від померлої ОСОБА_6, що свідчить про безпідставність вимог заявника ОСОБА_3 Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із заявою ОСОБА_3 зазначав, що він має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння від 26 грудня 2016 року та договору дарування від 26 грудня 2016 року, відповідно до умов яких до ОСОБА_4 перейшло право власності на спірне майно, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивач мав намір звернутись до суду з вимогами про визнання недійсними договорів, предметом яких є земельна ділянка та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи скаржника про те, що заявником не було доведено намірів ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного майна, не можуть бути підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки ОСОБА_4 є власником майна, яке є предметом оспорюваних договорів, та має об'єктивну можливість відчужити його третім особам, що призведе до утруднення захисту прав позивача у випадку задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і посилання скаржника на те, що судом не було з'ясовано чи існує між сторонами спір і ОСОБА_3 не зазначено які його права порушені, оскільки зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник має намір оскаржувати правочини щодо переходу права власності на майно, частину якого він має право отримати у власність в порядку спадкування, а тому підстави зробити висновок про відсутність спору між сторонами на стадії розгляду заяви про забезпечення позову до пред'явлення позову з урахуванням наведених обставин та наданих доказів, у суду першої інстанції були відсутні. ОСОБА_4 не позбавлена права звернутись до суду із вимогами про скасування заходів забезпечення позову за наявності передбачених ст. 158 ЦПК України обставин.

Крім того, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують законні права та інтереси скаржника ОСОБА_4

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що судом було розглянуто заяву про забезпечення позову без належної її оплати судовим збором, оскільки положеннями Закону України «Про судовий збір» встановлена фіксована ставка судового збору, яка підлягає сплаті при поданні заяви про забезпечення позову незалежно від обсягу заявлених у ній вимог.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді