Справа № 395/1102/18 Провадження № 2/395/8/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Орендовського В.А.,

з участю секретарів Данільченка В.В., Сотченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей як батька дитини з актового запису про її народження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з зазначеним вище позовом, у якому просив: виключити відомості про нього - ОСОБА_1, як батька, з актового запису № 11 від 04 листопада 2015 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого виконавчим комітетом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив наступне.

У 2013 р. позивач проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідач - у с. Мартоноша Новомиргородського району. Відповідач приїздила у с. Камянка до своєї знайомої ОСОБА_4, де вони познайомилися. Після знайомства вони почали зустрічатися, а з осені 2014 року у них були близькі стосунки. 13 березня 2015 року позивач був мобілізований на військову службу. Влітку 2015 року він приїхав і побачив, що відповідач вагітна. Позивач вважав, що відповідач вагітна внаслідок близьких стосунків з ним, тому за 2 місяці до пологів переслав їй кошти в сумі приблизно 1000 гривень для придбання дитячої коляски. Як йому відомо, коляску придбали батьки відповідача. Його рідні також були впевнені, що відповідач завагітніла внаслідок стосунків з ним, а тому його мати ОСОБА_5 та рідна сестра ОСОБА_6 відвідували відповідача коли вона перебувала в пологовому будинку Новомиргородської лікарні. Приблизно 02 листопада 2015 року він приїхав додому з військової служби. 25.10.2015 року відповідач народила сина. Відповідач у черговий раз підтвердила, що це його син, тому при реєстрації народження дитини, він відповідно до своєї заяви і заяви ОСОБА_2 був записаний батьком дитини.

13 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Восени 2017 року у їх сімї виникли непорозуміння, внаслідок яких ОСОБА_2 пішла з дитиною проживати до своїх батьків у с. Мартоноша Новомиргородського району Кіровоградської області, при цьому повідомила його, що він не є біологічним батьком її сина ОСОБА_7, але він їй не повірив та продовжив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Остаточно позивач впевнився що не є батьком ОСОБА_3 тільки після того як отримав позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, в якій конкретно було зазначено, що він не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю та просили суд задовольнити його.

Відповідач та її представник позов не визнали, надали суду відзив на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що він є безпідставним, оскільки позивач на момент реєстрації народження дитини знав, що він не є батьком дитини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що сторони знає, неприязних відносин з ними не має. Їй відомо, що відповідач була вагітна від іншого хлопця. Сторони прийшли до неї оформити документи про народження дитини. Вона подумала що оформлятися відповідач буде як мати одиначка, проте позивач сказав, що це його дитина і буде оформляти батьківство, на що вона подивилася на нього та спитала чи добре він подумав, на що позивач відповів що добре подумав і так вирішив. Після чого сторонами була написана спільна заява.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач її син, відносини з ним нормальні. З відповідачем також нормальні відносини. Коли син був в АТО, то зателефонував їй та сказав, що буде одружуватися, оскільки буде дитина внаслідок його зустрічей із дівчиною, про які вона нічого не знала. Син не казав що дитина не його. Вона їздила зі своєю дочкою провідати відповідача у пологовий будинок, а також спілкувалася з нею по телефону. Вона не запитувала відповідача хто батько дитина, оскільки вважала батьком дитини свого сина. ЇЇ син перераховував кошти відповідачу. Коли сторони отримували свідоцтво про народження дитини, то вона з ними не ходила. Після реєстрації шлюбу сторони проживали у батьків відповідача. На момент реєстрації дитини син не знав, що дитина не його, оскільки якщо б син це знав, то не записав би на себе дитину.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що зі сторонами відносини нормальні. Його внук не є сином позивача, він є сином ОСОБА_10, він навіть зовні схожий на свого біологічного батька. Дочка ОСОБА_11 (відповідач) зустрічалася з ОСОБА_10, потім вони жили у нього вдома з осені 2013 року по травень 2015 р. Відповідач була вже вагітна приблизно 4 місяці, проте вони перестали жити разом. 31 жовтня 2015 року він вперше побачив позивача, який зі своєю матірю та сестрою приїхали до них познайомитися. Його двоюрідна сестра тоді говорила, що вони ще молоді і дитина не ОСОБА_1. Мати позивача відповіла, що все нормально, дитина не є тягарем. Мати позивача знала на момент реєстрації народження дитини, що її син не є батьком ОСОБА_3 Свідок зі своєю дружиною у той день коли сторони їхали записувати дитину говорили їм щоб вони не поспішали це робити, проте позивач відповів, що він запише дитину на себе, оскільки вважає так за потрібне. Він, як батько, вважав що краще буде якщо дочка на себе зареєструє дитину щоб потім позивач не жалкував про це, оскільки дитина не його. Позивач хотів щоб дитину записали на його прізвище - на ОСОБА_3.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з позивачем і відповідачем відносини нормальні, відповідач її рідна сестра. У 2014 році її сестра ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_10 ОСОБА_1 їй писав у соціальних мережах і питав за її сестру, розпитував як вона, сама чи ні, вона відповіла, що вона проживає з хлопцем і все добре. Потім її сестра, будучи на 7 місяці вагітності, розійшлася з ОСОБА_10 З серпня 2015 року сторони почали спілкуватися у соціальних мережах та по телефону. 31.10.2015 року (день народження свідка) позивач з своєю мамою прийшли познайомитися з батьками до них додому і побачити дитину. Сергій тоді приїхав у відпустку з АТО. Була розмова про те на кого записувати дитину, оскільки батьки хотіли щоб дитину записали на прізвище Барбой, а позивач хотів щоб дитину записали на його прізвище. Позивач хотів щоб сімя була на одному прізвищі. Вона не була присутня при реєстрації дитини; там були тільки сторони.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що зі сторонами відносини нормальні. Позивач і відповідач прийшли до неї в кабінет у Мартоноську сільську раду, де вона працює секретарем, і сказали, що хочуть оформити народження дитини. Вона знала, що сторони не були зареєстровані у шлюбі, але позивач сказав, що хоче зареєструвати дитину на себе. ОСОБА_14 позивача запитала чи добре він подумав щодо цього рішення, на що він відповів, що те саме йому говорили батьки. Після чого вона роздрукувала бланк спільної заяви батьків про визнання батьківства, що встановлений державою, яку сторони разом заповнили і підписали. Вона згідно заяви розповідала, розяснювала, давала читати статті закону, розповідала про наслідки. Потім вона зареєструвала народження дитини і виготовила свідоцтво про народження дитини та видала сторонам. Пізніше сторони прийшли до неї і зареєстрували шлюб. З мамою відповідача у неї була розмова, при якій мама ОСОБА_2 розповідала що дитина не від ОСОБА_1, проте вона достовірно не знає хто батько ОСОБА_3, так як вона їм «свічку не тримала» і тест ДНК не робила. Позивач визнав своє батьківство і хотів зареєструвати дитину, а вона у свою чергу не мала права відмовити у реєстрації народження дитини.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що до народження ОСОБА_3 (25.10.2015р.) сторони були знайомі. 13 березня 2015 року позивач був мобілізований на військову службу. Влітку 2015 року позивачу була надана відпустка і він приїжджав додому у с. Камянка Новомиргородського району Кіровоградської області з зони АТО.

25 жовтня 2015 року відповідач народила сина - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ОЛ 183843 від 04.11.2015 року, актовий запис № 11, вчинений виконкомом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. За 2 місяці до пологів позивач переслав відповідачу кошти в сумі приблизно 1000 гривень для придбання дитячої коляски, яку придбали батьки відповідача; такі обставини визнаються сторонами та відповідно не потребують доказування згідно до ст.82 ч.1 ЦПК України.

Позивач при реєстрації народження ОСОБА_3 у Мартоноській сільській раді Новомиргородського району Кіровоградської області відповідно до спільної заяви сторін був записаний батьком дитини, а відповідач матірю, прізвище дитини зазначено ОСОБА_3, що підтверджується належним чином завіреною копією заяви матері та батька дитини про визнання батьківства від 04.11.2015 року, копією Свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія І-ОЛ №183843, оригінал якого оглянутий у судовому засіданні. Сторони на момент державної реєстрації акту народження вказаної дитини не перебували у шлюбі ні між собою, ні з іншими фізичними особами.

13 травня 2016 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 1, вчинений виконкомом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Восени 2017 року сторони перестали проживати разом однією сімєю. Такі обставини визнаються сторонами.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до його приватного та сімейного життя.

Відповідно до ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ст.126 ч.1 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Форма такої заяви затверджена Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні згідно Наказу Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000.

Зі змісту наведених статей СК України та форми заяви вбачається, що спільна заява батьків у такому разі необхідна для того, щоб і мати дитини засвідчувала, що її батьком є дійсно цей чоловік, який подає заяву.

У відповідності до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Оцінивши показання свідків та письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність належних, достовірних та допустимих доказів про те, що на момент реєстрації Мартоноською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області народження ОСОБА_3, зокрема 25.10.2015 року, позивач знав, що не є біологічним батьком вказаної дитини. Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12 в частині того, що позивач знав, що не є біологічним батьком ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки вони є близькими родичами відповідача та бажають щоб суд відмовив у задоволені позову. Що стосується показань свідка ОСОБА_13, то вони також не можуть бути допустимим доказом обізнаності позивача про відсутність кровного споріднення між ним та ОСОБА_3, так як сама свідок вказала про те, що вона достовірно не знає хто в дійсності є батьком ОСОБА_3

З урахуванням викладеного доводи відповідача та її представника з приводу того, що позивач знав хто в дійсності є біологічним батьком ОСОБА_3, тобто усвідомлював, що він не є біологічним батьком вказаної дитини на момент реєстрації народження ОСОБА_3 не ґрунтуються на досліджених доказах, а є припущенням сторони відповідача.

Враховуючи наведене, позивач має право оспорити своє батьківство відповідно до ст.136 ч.1 СК України. Аналогічна позиція міститься й у рішенні Європейського суду з прав людини від 04 грудня 2018 року (заява № 15978/09), справа «Якушев проти України».

У судовому засіданні відповідач визнала, що позивач не є біологічним батьком її сина ОСОБА_3, а батьком дитини є інша особа ОСОБА_10, а тому зазначена обставина не потребує доказування згідно до ст.82 ч.1 ЦПК України.

Враховуючи положення ст.4 ч.1 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, згідно яких кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, суд вважає, що стороною позивача доведена позовна вимога, у свою чергу відповідач та її представник не довели, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_3 знав, що не є біологічним батьком останнього, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей як батька дитини з актового запису про її народження задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1, як батька, з актового запису № 11 про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого 04 листопада 2015 року виконавчим комітетом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Видати нове Свідоцтво про народження ОСОБА_3 з урахуванням вказаних змін. Свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія І-ОЛ №183843, актовий запис № 11, вчинений виконкомом Мартоноської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що видане 04.11.2015 року - анулювати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили до Новомиргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області для внесення відповідних змін до актового запису про народження ОСОБА_3, видачі нового Свідоцтва про народження та анулювання вказаного вище Свідоцтва про народження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 27 лютого 2019 року.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_15