ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2535/18
Провадження № 2/210/251/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" лютого 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Ступак С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Домуховської М.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат, ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я та просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на його користь суму моральну шкоду у розмірі 25000 гривень та з ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у розмірі 25000 гривень без урахування утримання податку з доходів громадян.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що майже 13 років він пропрацював на ПрАТ «Північний ГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів та внаслідок неналежних умов праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: «вібраційна хвороба». Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання № 12 від 19.12.1997 року, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого часу роботи з буровим обладнанням, що дає вібрацію, яка перевищує гранично допустимі санітарні норми. Первинним оглядом МСЕК 19.01.1989 року, позивачу було встановлено 30 % втрати працездатності, при перегляді залишено 25 %, з 2007 року безстроково. Внаслідок чого, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2А замінено відповідача ОСОБА_8 акціонерне товариство Північний гірничо-збагачувальний комбінат належним відповідачем ОСОБА_9 акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» та вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивач у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Присутня у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 підтримала заявлені позовну вимоги та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те що, ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може бути належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», а саме тієї частини до якої входили шахти на яких працював позивач. Крім того, представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначила, що позивачем та його представником не доведено обставини, що саме підприємство відповідача повинно відповідати за шкоду, заподіяну здоровю позивачу та як вбачається з трудової книжки позивача він працював на державному підприємстві шахти Першотравневого рудоуправління, «Першотравнева-2» та «Першотравнева» Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». Окрім того з Акту № 12 розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 грудня 1997 року вбачається, що шахта «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», на якій проводилось розслідування, підпорядкована державі в особі Міністерства промислової політики України, а згідно із п. 1.12 розділу 1 Статуту відповідача

Товариство не відповідає за зобовязаннями держави, а держава не відповідає за зобовязаннями товариства. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 19 червня 2018 року направив на адресу суду відзив на позовну заяву у якому зазначили, що відділення фонду не визнає позовні вимоги, оскільки ОСОБА_4 працював 13 років підземним прохідником та кріпильником в умовах шкідливих факторів та під час виконання трудових обовязків він отримав професійне захворювання «вібраційна хвороба». 19.01.1998 року висновком МСЕК первинно встановлено 30 % втрати працездатності. Відділення ОСОБА_7 вважає, що вони є неналежними відповідачами по справі, оскільки первинний МСЕК у позивача від 19.01.1998 року, тобто до дати створення ОСОБА_7. Посилання позивача на Постанову ОСОБА_7 № 23 від 24.04.2007 року як на доказ вини ОСОБА_7 на їх думку є безпідставними, оскільки професійне захворювання у позивача виникло до прийняття вищезазначеної постанови та до створення ОСОБА_7. У звязку з чим, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ ІІ № 0005560 виданої на імя ОСОБА_4 у періоди: з 16.07.1984 року по 31.08.1986 року працював гірничим робітником, прохідник, кріпильник на шахті «О» Першотравневого РУ ВО Кривбасруда; з 01.09.1986 року по 01.01.1995 року прохідником на шахті «Першотравнева -2» ВО Кривбасруда; з 02.01.1995 року по 01.01.1998 року прохідником на шахті «Першотравнева» ВО Кривбасруда, з 13.06.2001 року по 30.09.2009 року електрослюсарем черговим по ремонту устаткування ВАТ «Півннічний ГЗК», з 01.10.2009 року по 15.05.2011 рік електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ЗАТ «МАСП», 02.01.2013 року звільнений у звязку з переведенням до ТОВ «Промгідротехбуд», з 03.01.2013 року електрослюсар черговий та з ремонту устаткування ЗАТ «МАСП», з 01.05.2016 року переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду механічної майстерні, з 16.01.2017 року переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду. ( а.с.18-21).

11 грудня 1997 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_4 було встановлено професійне захворювання: «вибрационная болезнь первой-второй стадии с вегетативно-сенсорной полинейропатией с частыми акроангиоспазмами рук и билатеральным плече-лопаточным периартрозом, НФС 1-2 ст. с умеренным болевым синдромом. Заболевания профессиональное. (а.с.16 зворот) .

З акту розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 19 грудня 1997 року вбачається, що умови праці позивача характеризувались важкістю праці тривала робота з буровим інструментом, перевищення вібрації та не завжди застосування від вібрації, застосування не справного бурового інструмента. Зокрема в Акті зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Первомайська» підземним кріпильником, прохідником.(а.с.11-12).

Причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 12 років 11 місяців в умовах важкої праці.

Відповідно до висновку МСЕК від 19.01.1998 року серії ДНА 01 № 022595 позивачу первинно була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % з 12.01.1998 року по 01.02.1999 рік. (а.с.8)

Відповідно до висновку МСЕК від 27.01.2005 року серії ДНА -02 № 03303 ОСОБА_4 повторно встановлено 30 % втрати працездатності, третя група інвалідності з 01.02.2005 року по 01.02.2007 року за вібраційною хворобою 2 стадії. (а.с.9)

Відповідно до висновку МСЕК від 05.02.2007 року серії ДНА -02 № 044437 ОСОБА_4 повторно встановлено 25 % втрати працездатності з 01.02.2007 року безстрокова за вібраційною хворобою. (а.с.10)

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив захистити його порушені права у спосіб стягнення моральної шкоди з відповідача - ПАТ "Кривбасзалізрудком", як з винної особи.

Заперечуючи проти позову відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" зазначав, що не є належним відповідачем по справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав ВО "Кривбасруда" на шахті "Першотравнева-1", та «Першотравнева», Першотравневого енергоцеху на яких працював позивач, оскільки не є їх правонаступником.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідач по справі не є правонаступником ліквідованих шахт та відповідно належним відповідачем у даній справі, й безпідставно стягнув на користь позивача відшкодування з ПАТ "Кривбасзалізрудком" моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 створено підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» (управління «Крибасгідрозахист») на базі державного майна шахт «ГігантДренажна» та «ПершотравневаДренажна» структурних підрозділів Державного виробничого обєднання «Кривбасруда» шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав і обовязків реорганізованого Державного виробничого обєднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обовязків, означених розподільчим балансом.

При ліквідації юридичної особи без правонаступника належні потерпілому або особам, зазначеним у частині другій статті 456 ЦК Української РСР, платежі повинні бути капіталізовані за правилами державного страхування і внесені його органам для виплати їх у розмірі і строки, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації юридичної особи позови про відшкодування шкоди, заподіяної ліквідованою юридичною особою, зв'язані з ушкодженням здоров'я чи смертю громадянина, пред'являються до вищої організації або до організації, зазначеної в рішенні про ліквідацію юридичної особи.

Вимога про збільшення або зменшення розміру одержуваного потерпілим відшкодування шкоди на підставах, передбачених у статтях 463 і 464 ЦК Української РСР, пред'являється до правонаступника або відповідно до організацій, зазначених у частині третій цієї статті, або відповідно правонаступника юридичної особи чи організації, зазначених в частині третій цієї статті, які провадять відшкодування за заподіяну шкоду.

Судами встановлено, що наказом виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 «Про удосконалення структури управління обєднання «Кривбасруда», ліквідовано з 01 січня 1989 року Першотравневе РУ, РУ ім. Леніна, РУ ім. Комінтерна, РУ ім. К. Лібкнехта, контору промзвязку. Створено в складі обєднання наступні підрозділи шахт: «Першотравнева1», «Першотравнева2», ім. Леніна, ім. Ордожонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявко, управління соціальних підрозділів енергоуправління.

Наказом виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» № 169 від 29 грудня 1994 року шахти «Першотравнева» та «Першотравнева2» ліквідовані і для доробки підготовлених запасів родовища утворена шахта «Першотравнева» на правах структурної одиниці ВО «Кривбасруда».

Наказом № 1 від 05 січня 1998 року ліквідовано шахту «Першотравнева» як структурну одиницю ВО «Кривбасруда» та наказом № 12 від 20 січня 1998 року створено на її базі шахту «ПершотравневаДренажна».

Наказом № 139 від 11 вересня 1998 року виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда» шахти «ГігантДренажна» та «Першотравнева-Дренажна» та створено на їх базі нове підприємствоДержавне підприємство «Кривбасгідрозахист», відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України № 262 від 29 липня 1998 року.

У пункті 5 цього наказу Міністерства промислової політики України визначено, що правонаступником всіх майнових прав та обов'язків реорганізованого ВО «Кривбасруда» є управління «Кривбасгідрозахисту» у відповідній частині майнових прав та обов'язків, означених розподільчим балансом.

Наказом Міністерства промислової політики України № 104 від 17 березня 2006 року призначено комісію з припинення діяльності ДП «Кривбасгідрозахист», шляхом його ліквідації та зобов'язано Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно ДП «Кривбасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів.

Вказані обставини встановлені постановою Верховного суду від 18.07.2018 у цивільній справі № 215/5607/15-ц провадження № 61-13361св18 та відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 гривень без урахування утримання податку з доходів громадян, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що в цій частині позов не підласе задоволенню виходячи з наступного.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року/

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку ОСОБА_7 зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується ОСОБА_7 за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону від 23 вересня 1999 року, які передбачали виплату ОСОБА_7 потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки.

Законом України від 23 лютого 2007 року, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення ОСОБА_7 потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на ОСОБА_10 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

ОСОБА_10 у новій редакції з назвою ОСОБА_10 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України від 28 грудня 2014 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

ОСОБА_10 положення частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Установлено, що з позовом до Відділення про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я на виробництві, ОСОБА_4 звернувся 22 травня 2018 року. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію ОСОБА_10 № 1105-XIVв редакції, чинній з 01 січня 2015 року.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний ОСОБА_10 покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з вище викладеного суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 440-1 ЦК України РСР, ст.ст. 4, 12, 23, 76, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_6 виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області, в особі Криворізького відділення управління виконавчої дирекції ОСОБА_7 соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя: С. В. Ступак