Справа № 467/1325/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку № 46, розташованого по вул. Жовтнева смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2. Посилаючись на те, що відповідач на протязі 10 останніх років в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, у звязку з чим вона не має змоги розпорядитися своєю власністю та отримувати субсидію, позивач прохала визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Жовтнева, 46 смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області.

У судовому засідання позивач підтримала заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, пояснив, що він доводиться позивачу племінником, не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2007 року, однак є там зареєстрованим. Не бажає самостійно знятись з реєстрації у будинку, оскільки має до позивача майнові претензії.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у власності позивача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 листопада 2018 року приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 перебуває житловий будинок № 46, розташований по вул. Жовтнева смт. Арбузинка Миколаївської області.

З копії будинкової книги видно, що ОСОБА_4 зареєстрований у житловому будинку № 46, розташованому по вул. Жовтнева смт. Арбузинка Миколаївської області з 14.07.1985 року.

Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 2/5-2010 від 27.11.2018 року, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 Відповідно до акту, складеного депутатами Арбузинської селищної ради ОСОБА_2 з 2006 року не проживає за вказаною адресою.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, які проживають по сусідству з позивачем тривалий час, підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 якись час проживав разом з померлою ОСОБА_7, однак більше 5 років у будинку по вул. Жовтнева, 46 смт. Арбузинка Миколаївської області не проживає.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Тобто право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 постанові ВС від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16-ц.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статті 150, 174 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.174 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідач ОСОБА_2 доводиться позивачу рідним племінником, однак у розумінні змісту частини 4 статті 156 ЖК України не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1 як власника житлового будинку № 46 по вул. Жовтнева смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, з 2006 року взагалі в ньому не проживає. В той же час реєстрація відповідача ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди в користуванні своїм майном.

Наявність майнового спору між сторонами не може бути підставою для не позбавлення відповідача права на користування житловим будинком.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що відповідач у вказаному будинку не проживає тривалий час, не бажає в добровільному порядку зніматися з місця реєстрації, чим порушує права позивача, як власника, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком № 46, розташованим по вул. Жовтневій смт. Арбузинка Миколаївської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива