ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/737/19 Справа № 201/6182/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі: Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що офіційні переклади рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі "ОСОБА_1 проти України", заява №29875/02 та від 26 лютого 2015 року у справі "ОСОБА_1 проти України №2" заява №45787/09 на державну мову є не аутентичними, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що в Офіційному віснику України, на офіційних сайтах Міністерства юстиції України, Верховної ради України та інших центральних органів влади України оприлюднені тексти офіційних перекладів на державну мову двох рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі "ОСОБА_1 проти України" і від 26 лютого 2015 року у справі "ОСОБА_1 проти України № 2". Ці тексти мають суттєві розбіжності з оригінальними текстами указаних рішень, зокрема в обох текстах перекладів відсутні примітки, які наявні в оригіналах. Переклади спотворюють фактичний і правовий зміст рішень, а іноді і знищують сенс думки ЄСПЛ, викладеної у рішенні. Наприклад у параграфі 11 рішення від 22 листопада 2007 року ЄСПЛ зазначено: "…the Supreme Court upheld the rulings at issue and amended the judgment of 2 February 2000". У офіційному перекладі "… Верховний Суд України залишив рішення, які розглядаються, без змін та вніс зміни до рішення від 02 лютого 2000 року". З таким перекладом заявник не погоджується та вважає, що аутентичним був би такий переклад "… Верховний Суд України підтримав рішення по суті та уточнив рішення від 02 лютого 2000 року". Спотворення фактичного і правового змісту рішення ЄСПЛ, як джерела права, негативно впливає на права заявника, зокрема на повне виконання указаних рішень згідно з їх оригінальними текстами, яке наразі ускладнене.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що офіційні переклади рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі "ОСОБА_1 проти України", заява №29875/02 та від 26 лютого 2015 у справі "ОСОБА_1 проти України № 2" заява №45787/09 на державну мову є не аутентичними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено, з чим останній не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відповідно до ст. 376 ЦПК України ухвалити постанову про задоволення заяви.

Заінтересована особа, Міністерство юстиції України, своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

17 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року Європейським судом з прав людини ухвалено рішення у справі "ОСОБА_1 проти України".

Рішення набуло статусу остаточного 31 березня 2008 року.

Так, заявник у своїй заяві посилається на те, що в оригіналі указаного рішення зазначено: "…the Supreme Court upheld the rulings at issue and amended the judgment of 2 February 2000".

В офіційному перекладі указаний фрагмент викладений наступним чином "… Верховний Суд України залишив рішення, які розглядаються, без змін та вніс зміни до рішення від 02 лютого 2000 року". А на думку заявника аутентичним був би переклад "Верховний Суд України підтримав рішення по суті та уточнив рішення від 02 лютого 2000 року".

Також 26 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "ОСОБА_1 проти України №2", яке набуло статусу остаточного 06 липня 2015 року.

Порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини регулюється Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 6 вказаного Закону з метою виконання заходів загального характеру держава забезпечує переклад та опублікування повних текстів рішень Європейського суду українською мовою. Автентичність перекладу повних текстів Рішень засвідчується Органом представництва.

Стаття 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді та координацію виконання його рішень.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року №784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді, покладено на Міністерство юстиції України в особі Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Автентичний переклад рішень Європейського суду здійснюється відповідно до Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 серпня 2014 року №1310/5.

Текст автентичного перекладу зшивається з копією тексту, з якого було здійснено переклад та засвідчується підписом Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Регламент Європейського суду з прав людини регулює порядок провадження у справі, зокрема, зміст індивідуальної заяви, отримання зауважень сторін.

Так, відповідно до Правила 49 розглядаючи заяви, судді-доповідачі можуть попросити сторони у справі надати у визначений термін будь-яку інформацію стосовно фактів, будь-які необхідні на її думку документи та інші матеріали.

Правило 74 Регламенту Європейського суду визначає зміст рішення суду, яке, серед іншого, містить факти у справі, стисле викладення подань сторін, правове обґрунтування рішення.

У разі виявлення факту, який за своїм характером мав би суттєво вплинути на вирішення справи, і який на момент винесення рішення не був відомий Європейському суду з прав людини і, з об'єктивних причин, не міг бути відомим стороні, остання має право звернутися до Європейського суду з прав людини із клопотанням про перегляд рішення впродовж шести місяців після того, як вона дізналася про виявлений факт (Правило 80 Регламенту Європейського суду).

Крім цього, Регламент Європейського суду з прав людини (Правило 81) передбачає можливість виправлення Європейським судом з прав людини орфографічних помилок, помилок у підрахунках й очевидні неточності за власною ініціативою або за клопотанням однієї з сторін у справі, якщо клопотання подається у місячний строк з моменту проголошення ухвали або судового рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" у разі відсутності перекладу рішення та ухвали Європейського суду чи ухвали Комісії суд користується оригінальним текстом. У разі виявлення мовної розбіжності між перекладом та оригінальним текстом суд користується оригінальним текстом.

У разі виявлення мовної розбіжності між оригінальними текстами та/або в разі потреби мовного тлумачення оригінального тексту використовується відповідна практика Європейського суду.

Разом з тим, Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини були враховані зауваження ОСОБА_1 щодо відсутності приміток у текстах автентичних перекладів рішень Європейського суду у справах "ОСОБА_1 проти України" та "ОСОБА_1 проти України № 2", у зв'язку з чим до текстів зазначених рішень були внесені відповідні зміни, з якими можливо ознайомитися на офіційному сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У ст. 78 ЦПК України щодо допустимості доказів зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження не автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини від 22 листопада 2007 року у справі "ОСОБА_1 проти України" і від 26 лютого 2015 року у справі "ОСОБА_1 проти України № 2".

В своїй апеляційній скарзі, заявник не погоджується із такими висновками суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні та посилається на те, що офіційні переклади указаних рішень є не аутентичними, мають розбіжності з оригінальними текстами та спотворюють фактичний та правовий зміст рішень, що є очевидним та не потребує додаткових доказів.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки жодних клопотань про призначення у справі лінгвістичної експертизи ОСОБА_1 не заявлялось, а інших доказів розбіжностей перекладу текстів апелянтом не надано.

Щодо посилань апелянта на те, що для виявлення розбіжностей і визнання факту того, що офіційні переклади рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі "ОСОБА_1 проти України", заява №29875/02 та від 26 лютого 2015 у справі "ОСОБА_1 проти України № 2" заява №45787/09 на державну мову є не аутентичними достатньо словника і шкільної освіти не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава скасування оскаржуваного рішення, так як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і повинно ухвалюватись на підставі належних, допустимих та достатніх в розумінні вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказів.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

Е.Л.Демченко