Ухвала

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/12063/17

провадження № 61-38879св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - публічне акціонерне товариства «Родовід Банк», ОСОБА_3,

представник публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»- Свинар Марія Юріївна,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко ВіталійВолодимирович

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє через представника ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В. В., про визнання договору іпотеки недійсним, зняття заборон з майна.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 07 травня 1995 року до 21 липня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 За час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піщенко Т. Г., зареєстрованого у реєстрі за № 3-3418, було придбано квартиру АДРЕСА_1 та на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київського державної нотаріальної контори Румянцевою І. А., зареєстровано у реєстрі за № 24-2857, придбано квартиру АДРЕСА_2.

Право власності на вказані квартири було зареєстровано за чоловіком - ОСОБА_3

У березні 2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 05 липня 2005 року уклав з відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», кредитний договір, за умовами якого отримав кредит у розмірі 1 000 000,00 дол. США.

06 жовтня 2005 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 уклав із ВАТ «Родовід Банк» договір іпотеки, за умовами якого передав в іпотеку банку квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4.

Стосовно позовної давності зазначила, що про порушення свого права власності їй стало відомо у березні 2017 року, тому, з урахуванням положень статті 261 ЦК України, строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права не пропущено.

Вказувала, що згоди на передачу майна, придбаного за час шлюбу, в іпотеку банку вона не давала, тому просила суд визнати недійсними: договір іпотеки від 06 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 і ВАТ «Родовід Банк», посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенко В. В. 06 жовтня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 4061, договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 06 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенко В. В. 30 листопада 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 1544; та зняти заборони відчуження та інші заборони з квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5, накладені нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ляшенко В. В., зареєстровані у реєстрі 06 жовтня 2005 рокуза № 4869.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У пункті 1.4 оспорюваного договору іпотеки визначено, що іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки на момент укладення договору нікому іншому не відчужено, під забороною (арештом), у тому числі податковою, не перебуває, а також прав у третіх осіб як в Україні та і за її межами на це майно немає.

Вказане свідчить про те, що на час укладення договору іпотеки іпотекодержатель не знав, що майно, передане в іпотеку, було придбане за час шлюбу та є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 Отже, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

При цьому суд керувався відповідними правовим позиціями Верховного Суду України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було розірвано у 1999 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 липня 1999 року, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КпШС України.

У частині третій статті 29 КпШС України визначено, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Оскільки шлюб між подружжям ОСОБА_3 було розірвано у 1999 році, а оспорюваний договір іпотеки укладено ОСОБА_3 у 2005 році, тому відсутні підстави вважати майно, передане в іпотеку, спільною сумісною власністю подружжя, так як з вимогою про поділ спільного майна подружжя позивач могла звернутися лише протягом трьох років з моменту розірвання шлюбу.

Крім того, на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, ОСОБА_3 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, що також спростовує необхідність отримання згоди ОСОБА_1 на укладення цього правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В. В., про визнання договору іпотеки недійсним, зняття заборон з майна призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень цивільного законодавства, оскільки в такому випадку презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Таким чином, висновок апеляційного суду про втрату позивачем права спільної сумісної власності на майно, яке було передано в іпотеку, у зв'язку з пропуском строку позовної давності для поділу майна подружжя, є безпідставним.

Статтею 578 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Вказане свідчить, що укладення відповідачем договору іпотеки без згоди позивача, є підставою для визнання цього правочину недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року справу № 757/27188/13-ц (провадження № 61-40907св18) за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, акціонерного товариства «Реверта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_11, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою акціонерного товариства «Реверта» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 757/27188/13-ц (провадження № 61-40907св18).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 761/12063/17 (провадження № 61-38879св18) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко ВіталійВолодимирович, про визнання договору іпотеки недійсним, зняття заборон з майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє через представникаОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 757/27188/13-ц (провадження № 61-40907св18) за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, акціонерного товариства «Реверта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_11, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою акціонерного товариства «Реверта» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк