У Х В А Л А

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 240/196/17

провадження № 61-33404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Хейло Я. В., Мірути О. А., Курило В. П.,

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 03 березня 2009 року № 254, укладений між нею та ОСОБА_2 , стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2014 - 2016 роки у сумі 8 604,10 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,35 га, розташованої на території Мирнодолинської сільської ради Олександрівського району Донецької області.

Відповідно до договору оренди від 03 березня 2009 року № 254Ю№ 254 вказану земельну ділянку передала в користування відповідачу строком на 15 років.

Відповідно до умов договору оренди, орендна плата за договором складає 3% від грошової оцінки земельної ділянки та виплачується з урахуванням індексу інфляції до 15 грудня поточного року. Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідач на порушення умов договору у 2014, 2015 та 2016 роках не сплачувала орендну плату, крім того, у ці роки взагалі не обробляла земельну ділянку, тобто не використовує орендовану земельну ділянку за її цільовим призначенням.

З урахуванням наведеного, просила позов задовольнити.

Рішенням Олександрівського районного суду від 12 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі від 03 березня 2009 року № 254, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за 2014 рік - 2 026,11 грн та судові витрати - 150,72 грн, усього 2 176,83 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач передану їй в оренду земельну ділянку сама безпосередньо не обробляла, фактично передала право чоловіку самостійно господарювати на землі, що не уповноважена була робити без погодження з орендодавцем.

Оскільки невиплата орендної плати мала місце у 2014, 2015, 2106 роках, проте у період 2015-2016 року позивач стала обробляти земельну ділянку самостійно, суд стягнув заборгованість з орендної плати лише за 2014 рік.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення орендної плати судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від22 серпня 2017 року рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 червня 2017 року в частині розірвання договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2009 року № 254 скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що саме по собі нецільове використання як і взагалі невикористання за призначеннями земельної ділянки не може бути підставою для розірвання договору оренди. Позивач не довела суду, що тривалим невикористанням земельної ділянки відповідачем як орендарем порушені істотні умови договору, що призвело до порушення режиму використання земельної ділянки.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми заборгованості з орендної плати призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук