Справа № 464/6720/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/196/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

ОСОБА_2 і її представника - адвоката Фостяка А.Я.,

ОСОБА_4 і його представника - адвоката

Кожан-Юрдиги О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2018 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4, яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником - у квартирі АДРЕСА_1; наближатися на відстань менше ніж на 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) за згаданою адресою; обмежити спілкування з заявником; заборонити вести листування, телефонні переговори із заявником або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб; наближатися на відстань менше ніж 300 метрів до місця навчання ОСОБА_6, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13 та місця часткового відвідування за адресою: АДРЕСА_2; обмежити спілкування з ОСОБА_7; заборонити вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_7 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб; наближатися на відстань менше ніж 300 метрів до місця навчання ОСОБА_7, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому місці, переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб; наближатися на відстань менше ніж 300 метрів до місця роботи ОСОБА_2, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13.

Заява обгрунтовувалася тим, що заявниця з 06 травня 2010 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4, однак на даний час нею подано до суду позов про його розірвання. У неї на вихованні перебуває двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що з 2015 року між нею та ОСОБА_4 розпочалися побутові сварки, які з боку ОСОБА_4 переросли у домашнє насильство стосовно неї та малолітніх дітей, з приводу чого нею неодноразово подавалися заяви в поліцію.

Зокрема, 25.09.2016 року ОСОБА_4 було нанесено тілесні ушкодження заявниці та її дочці ОСОБА_7, у зв'язку з чим вони зверталися по медичну допомогу і на підставі поданої ними заяви 26.09.2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003120 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В подальшому, у зв'язку з примиренням з ОСОБА_4, згадану заяву було відкликано.

Однак, ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив і, зловживаючи спиртними напоями, надалі продовжує вчиняти щодо неї та дітей домашнє насильство у формі економічного, психологічного та фізичного насильства. Його дії носять тривалий та систематичний характер, а їх інтенсивність постійно зростає. Так, 19.04.2018 року о 14:30 год. за місцем їхнього проживання ОСОБА_4 в присутності малолітніх дітей вчинив домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заявник зазначала, що діти бояться залишатися на одинці з ОСОБА_4, який не дбає, щоб діти поїли, не забирає їх зі школи та гуртків, не проводить з ними час за навчанням чи іграми, чинить економічне насильство: більше двох років не надає матеріальної допомоги, в результаті чого діти позбавленні коштів для придбання їжі, одягу та інших необхідних речей. У зв'язку з наведеним заявниця змушена була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів.

19.11.2018 року Сихівським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003408 за її заявою від 18.11.2018 року щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після подій, які мали місце 18.11.2018 року, у постраждалих дітей тривожний стан. Згідно висновку експерта № 349/18 від 22.11.2018 року, у заявниці наявні множинні синці на обличчі, лівій молочній залозі, лівій руці та правій нозі, у зв'язку з чим вона звільнена від роботи, що підтверджується листком непрацездатності. У ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час психодіагностичного обстеження виявлено підвищений рівень тривожності та хвилювання. Рекомендовано забезпечити дітям адекватні спокійні умови проживання. У зв'язку з насильницькими діями кривдника по відношенню до неї та дітей, змушена для забезпечення безпеки звернутися до суду із заявою про застосування до заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження його прав (а.с. 1-10).

Оскаржуваним рішенням заяву ОСОБА_2 частково задоволено.

Ухвалено видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1., яким протягом 2 (двох) місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме у квартирі за адресою АДРЕСА_1;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж на 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1;

- обмежити ОСОБА_4 спілкування з ОСОБА_6;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_6 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до місця навчання ОСОБА_6, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13 та місця часткового відвідування за адресою: АДРЕСА_2;

- обмежити ОСОБА_4 спілкування з ОСОБА_7;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_7 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до місця навчання ОСОБА_7, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13;

- заборонити ОСОБА_4ановичу особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через інших осіб;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до місця роботи ОСОБА_2, за адресою м. Львів, вул. Гашека, 13.

Ухвалено копію цього рішення направити до Сихівського ВП ГУНП у Львівській області для взяття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1., на профілактичний облік.

Рішення суду допущено до негайного виконання та ухвалено, що оскарження цього рішення не зупиняє його виконання (а.с. 58-62).

Дане рішення оскаржили, як заявниця ОСОБА_2, так і ОСОБА_4

ОСОБА_2 у поданій нею апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, збільшивши строк дії обмежувального припису до 6 (шести) місяців, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що суд при визначенні строку застосування обмежувального припису не врахував існування високих ризиків настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства, а відтак вважає, що застосування обмежувального припису строком на 2 (два) місяці є недостатнім для належного запобігання та протидії домашньому насильству, а також для повної психологічної реабілітації постраждалих дітей (а.с. 92-98).

ОСОБА_4 у поданій ним апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що ініціатором всіх конфліктів у сім'ї є саме заявниця ОСОБА_2, а не він.

Вважає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що в результаті конфлікту між ним та заявницею, який мав місце 18.11.2018 року, він сам став жертвою насилля з боку ОСОБА_2 і його «побиття відбувалося у присутності дітей».

Звертає увагу на те, що він є співвласником квартири № 31 на вул. Максимовича, 7-а у м. Львові, а відтак вважає, що заборона наближатися йому до згаданої квартири, яка є його місцем проживання, порушує конституційний принцип непорушності права власності (а.с. 67-72).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги заявниці ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_4 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи, що в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 (заявниці) та ОСОБА_4 (заінтересованій особі) - по 1/2 її частині кожному, проживають згадані особи (які з 06.05.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі) разом з донькою від цього шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також з донькою заявниці ОСОБА_2 - неповнолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-16).

За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення (зокрема), яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої цю постанову ухвалено, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як стверджується матеріалами справи, постановою Сихівського районного суду міста Львова від 27.06.2018 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП («Вчинення насильства в сім'ї або невиконання захисного припису»), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт (а.с. 19).

Матеріалами справи також стверджується те, що 18 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за вище згаданим місцем їхнього спільного проживання мав місце конфлікт, в результаті якого ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження (а.с. 23-28), тобто - мало місце домашнє насильство у формі (щонайменше) фізичного насильства.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним факт домашнього насильства зі сторони ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_2 повторно, а тому приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вправі був застосувати спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству у формі обмежувального припису стосовно ОСОБА_4, як захід тимчасового (строком на 2 місяці) обмеження його прав, визначених судом, спрямований на забезпечення безпеки ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей.

Частиною 2 статті 350-5 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду, а частиною 4 статті 350-6 ЦПК України - що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Як вбачається з вище наведених норм процесуального права, законом розгляду судом справ про видачу обмежувального припису та виконанню ухвалених рішень надано особливий статус, а саме: встановлено обмежені строки розгляду цих справ та допущено до виконання судові рішення, які ще не набрали законної сили, що (очевидно) пов'язано, з ризиками можливих наслідків домашнього насильства.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не можуть прийматися до уваги.

В той же час, апеляційна скарга заявниці ОСОБА_2 не містить переконливих доводів стосовно того, що визначений судом строк дії обмежувального припису у 2 (два) місяці є недостатнім для усвідомлення ОСОБА_4 протиправності своєї поведінки та недопустимості такої у майбутньому.

Так само, як заявницею не наведено, а судом не здобуто доказів порушення ОСОБА_4 заходів тимчасового обмеження його прав протягом строку, який був встановлений оскаржуваним рішенням.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скарг ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.