Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/46607/15-ц

провадження № 61-28329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення кредитної заборгованості.

При вчиненні цього виконавчого напису нотаріус не з`ясувала факт безспірності заборгованості за зобов`язанням, що вказує про порушення вимог законодавства України.

Вказує, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року відмовлено в позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. від 18 червня 2014 року за реєстровим № 858.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у складі судді Фаркош Ю. А. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю.18 червня 2014 року, зареєстрований за № 858, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено із порушенням вимог законодавства України, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Під час розгляду справи були встановлені обставини, які спростовують безспірність заборгованості позивачки та вказують на існування між сторонами спору про її розмір.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису між сторонами не існувало судового спору щодо заборгованості за кредитним договором. Провадження у справі, у якій Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення від 20 жовтня 2015 року, відкрито за позовом, поданим ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність у січні 2015 року, тобто через півроку після вчинення виконавчого напису, а тому не може бути враховано під час вирішення цього спору.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваний виконавчий документ вчинено нотаріусом з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки ним не було встановлено безспірності заборгованості. Апеляційний суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які спростовують доводи позивачки про наявність у неї заборгованості саме у тому розмірі, який визначено у виконавчому написі нотаріуса.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2019 року цивільну справу 757/46607/15-ц передано до Верховного Суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 21 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала 80 000 доларів США зі строком повернення до 21 лютого 2018 року та зі сплатою 13,90% річних за користування кредитними коштами.

21 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004 року. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В. С.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу вимоги за кредитами, відповідно до якого продавець погодився передати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджується придбати права за кредитами та прийняти їх.

18 червня 2014 року приватним нотаріусом Ярощук В. Ю. було вчинено виконавчий напис за № 858 щодо стягнення ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 1 638 096,08 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року № , шляхом звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відмовлено. При цьому судом встановлено, що банком не надано належних доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, а також доказів отримання прав вимоги за договором іпотеки від 21 лютого 2008 року.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі

№ 6-887цс17, а також у постановах Великої палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин.

З установлених судом обставин справи вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису, відповідач з метою підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 надав, зокрема, розрахунок заборгованості.

Враховуючи положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зазначений документ не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відмовлено.

У цьому рішенні зазначено, що 08 жовтня 2014 року банк направляв ОСОБА_1 досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості, згідно з якою у боржника станом на 01 жовтня 2014 року наявна прострочена заборгованість за кредитом у сумі 76 489,53 доларів США (а. с. 37, зворот).

Зі змісту розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дель Банк» станом на 23 квітня 2014 року, наданого банком суду, відомо про суму заборгованості за кредитом у розмірі 72 666,53 доларів США.

У виконавчому написі нотаріуса від 18 червня 2014 року зазначено суму заборгованості за кредитом у розмірі 72 666,53 доларів США (а. с. 110).

При цьому, відповідно до вказаного вище розрахунку ОСОБА_1 з грудня 2011 року до 01 квітня 2014 року не сплачувала заборгованість.

Зміст досудової вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 25 квітня 2014 року (а. с. 106) містить відомості про наявну прострочену заборгованість (поточну) станом на 23 квітня 2014 року у розмірі 74 514,26 доларів США.

Отже, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Посилання апеляційного суду на факт ухвалення Апеляційним судом м. Києва рішення від 20 жовтня 2015 року вже після вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису на правильність наведеного висновку місцевого суду не впливає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодного належного і допустимого доказу у розумінні статей 58, 59 ЦПК України 2004 року на підтвердження додержання вимог законодавства при вчиненні оспорюваного виконавчого напису № 858 відповідач і третя особа не надали.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке по суті є правильним.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено, то з відповідача на користь останньої підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 584,64 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасувати, рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 584,64 (п`ятсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк