КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/3668/18 Головуючий у 1 інстанції: П'ятничук І.В.
провадження № 22-ц/824/3960/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Київська міська філія про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 19 січня 2009 року між ним та ПАТ «Укртелеком» Київською міською філією укладено договір про надання та отримання послуг електрозв'язку в приватному будинку позивача, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, від 27 січня 2017 рокутелефон та інтернет увказаному будинку перестали працювати. На неодноразові звернення позивача щодо відновлення послуг зв'язку працівники ПАТ «Укртелеком» постійно обіцяли поновити надання послу та вказували на те, що в районі,де знаходиться будинок позивача, викрадено телефонний кабель.

Зазначав, що грубо порушено його права та не надано послуг, а тому просив зобов'язати відповідача негайно відновити послуги електрозв'язку, стягнути пеню на підставі ст.74 «Правил користування місцевим телефонним зв'язком» у розмірі 25% добової абонентської плати за кожну добу, перевищення контрольного терміну (три місяця) у розмірі 123 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

У лютому 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ПАТ «Укртелеком», в якому він просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач посилався на те, що підставою невиконання відповідачем свого обов'язку є пошкодження та крадіжка телекомунікаційної мережі та звернення до правоохоронних органів із заявами про скоєння кримінальних правопорушень.

Крім того, згідно з підпунктом 2 пункту 41 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 11.04.2012 року №295 та пунктом 7.3, підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 розділу 7 Умов та порядку надання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком» передбачено, що оператор, провайдер не несе відповідальності перед споживачем за ненадання або неналежне надання послуг у разі несанкціонованого втручання у роботу телекомунікаційних мереж, пошкодження абонентської проводки або лінії, викрадення телекомунікаційного обладнання чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд та за неможливість отримання Послуг, погіршення якості Послуг, перебої в роботі тощо, які виникли прямо або опосередковано з причин, що знаходяться поза межами контролю та впливу Укртелекому.

Також зазначали, що ПАТ «Укртелеком» тимчасово не надавав послуги позивачу згідно укладеного між сторонами договору у зв'язку з пошкодженням та крадіжками телекомунікаційної мережі і абонентська плата йому не нараховувалася, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач тимчасово не надавав послуги позивачу у зв'язку з пошкодженням та крадіжками телекомунікаційної мережі, а абонентська плата останньому Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» не нараховувалася. Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів вини відповідача та не доведено прямий причинний зв'язок між діями відповідача та завданою моральною шкодою.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що 23лютого 2016 року між сторонамиукладено угоду про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL до договору №99/07 про надання телекомунікаційних послуг та додаток 1 до договору №99/07 від 23.02.2016 року.Даним договором визначено права, обов'язки сторін, порядок оплати за надані послуги та термін його дії.

ОСОБА_2отримував послугу Інтернет шляхом підключення до порту вузла Інтернет по абонентській лінії за допомогою обладнання ADSL.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року та іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про телекомунікації» №1280-IV від 18.11.2003 року абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; абонентна плата, це фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг.

Пунктом 11 ч.1 ст.32 Закону України «Про телекомунікації» №1280-IV від 18.11.2003 року встановлено, що споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на відмову від телекомунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання телекомунікаційних послуг.

За ч.2 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» №1280-IV від 18.11.2003 року умовами надання телекомунікаційних послуг є: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Згідно з п.п.11 - 13 ч.35 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право, зокрема, на відмову від послуг у порядку, встановленому договором; відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером обов'язків, передбачених договором чи законодавством; оскарження неправомірних дій оператора, провайдера шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Зач.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами 1, 4, 6 ст.5 вказаного Закону визначено вимоги до звернення, зокрема встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач звертався з письмовими зверненнями до відповідача, на що отримував письмові роз'яснення відповідно до яких його було повідомлено, що причиною не надання послуг є крадіжка кабелю зв'язку.

Судом встановлено, що звернення позивача про тимчасову відсутність послуг Інтернет відбувалися відсічня 2017 року та тривають і на даний час, та підставою невиконання відповідачем свого обов'язку є пошкодження та крадіжки телекомунікаційної мережі і звернення останнім до правоохоронних органів із заявами про скоєння кримінального правопорушення, зокрема 20.01.2017 року, 27.01.2017 року, 31.01.2017 року, 09.03.2017 року, 22.03.2017 року, та 25.04.2017 року (а.с.31-34).

Згідно з ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання,несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зач.2 ст.40 Закону України «Про телекомунікації», оператори, провайдери телекомунікацій не несуть майнової відповідальності перед споживачами телекомунікаційних послуг за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з надання телекомунікаційних послуг унаслідок дії непереборної сили (землетрус, повінь, ураган тощо), викрадання чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд, що використовуються оператором телекомунікацій, або з вини споживача у випадках, передбачених цим Законом.

Так яквідповідач тимчасово не надавав послуги позивачу згідно укладеного між сторонами договору у зв'язку з пошкодженням та крадіжками телекомунікаційної мережі, то абонентська плата ОСОБА_2 ПАТ «Укртелеком» не нараховувалася.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що вимоги позивача про зобов'язання негайно відновити послуги електрозв'язку, стягнути пеню на підставі ст.74 «Правил користування місцевим телефонним зв'язком» у розмірі 25% добової абонентської плати за кожну добу, перевищення контрольного терміну (три місяця) у розмірі 123 грн. є такими, що не підлягали задоволенню.

Крім того, ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідноз ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для відшкодування моральної шкоди необхідними є три складові - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вини відповідача та не доведено прямий причинний зв'язок між діями відповідача та завданою моральною шкодою.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: