Суддя Попова В. О.
Справа № 644/5589/18
Провадження № 2/644/645/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Попової В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дашкової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору застави припиненим та зняття обтяження з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати договір застави від 04 червня 1999 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, щодо квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1678 - припиненим. Скасувати заборону на відчуження квартири №137 по вул. Зубарєва, буд.№ 35 в м.Харків, яка належить ОСОБА_1 накладену на підставі договору застави від 04 червня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 5544611.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2Л . в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Причини неявки суду невідомі.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_3, який не заявився в судове засідання без повідомлення причин, у визначений судом строк відзив на позов, та докази, які б підтверджували такі заперечення суду не надав, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

04 червня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 24 000 грн.

04 червня 1999 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між Позивачем (Заставодавцем) та Відповідачем (Заставодержателем) було укладено договір застави, предметом якого стала вищевказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №1678.

На час накладення обтяження на спірне майно процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Мінюсту України від 09.06.1999 за № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року за № 364/3657 /зі змінами/, та Інструкцією про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Мінюсту України від 18.08.2004 року за № 85/5, зареєстрованим в Мінюсті України 18.08.2004 року за № 1021/9620 /зі змінами/.Відповідно до п. 1.5. вказаного вище Положення, Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 6 ч.1, ст. 8, ст. 16 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Згідно ч.9 ст.16 вказаного Закону державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 5.1 п.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: … про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. При цьому, згідно з п.78 Порядку державна реєстрація припинення обтяжень речових прав не нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Починаючи з 2002 року по 2006 рік ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 24 507, 87 грн., що підтверджується власноручними розписками відповідача, (а.с.а.с.13-22).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 в повному обсязі погасила свої боргові зобов'язання перед відповідачем.

Згідно відомостей Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова виконавчий документ, у якому боржником чи стягувачем є ОСОБА_1 на виконанні державних виконавців відділу не перебуває та не перебував.

За таких обставин суд приходить до висновку, що договір позики, укладений між позивачем та відповідачем на теперішній час є виконаним позивачем належним чином в повному обсязі. На час розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів про пред'явлення вимоги, щодо стягнення з позивача за договором позики.

Щодо позовної вимоги про визнання договору застави припиненим, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалося вище, з метою забезпечення основного зобов'язання за договором позики між відповідачем та позивачем був укладений договір застави, згідно з яким позивач передала в заставу відповідачу належне їй на праві власності заставне майно, (а.с.11).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно п.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Відповідно до п. п. 2.1.,4.1 договору застави вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання заставодавцем зобовязань по договору позики від 04 червня 1999 року…

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

У зв'язку з тим, що судом встановлено, що правовідносини по договору позики укладеному між позивачем та відповідачем вважаються припиненим, а відтак і договір застави від 04 червня 1999 слід вважати припиненим.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2127цс15 від 15.11.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що в Постанові ВСУ від 06.07.2016 р. по справі № цс16 суд вказав, що "Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином… Так як неустойка (пеня) точно, як і порука та застава є способами забезпечення виконання зобов'язань (міститься у тій самі главі 49 ЦК України як і статті про заставу та поруку), то вони є похідними від основного зобов'язання, який забезпечують.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ч. 1, ч. 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 704, 80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 316,319,321 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору застави припиненим та зняття обтяження з майна задовольнити.

Визнати договір застави від 04 червня 1999 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1678 - припиненим.

Скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, паспорт серії МН №542912, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 02 липня 2003 року), накладену на підставі договору застави від 04 червня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 5544611.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Попова В.О.

Повний текст рішення складено 04.02.2019 року.

Суддя Попова В.О.