Справа № 311/4481/18
Провадження № 2/311/309/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 лютого 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві власності належить жилий будинок, що знаходиться за адресою: с.Мала Білозерка вул.Берегова буд.7 Василівського району Запорізької області. В будинку зареєстровані: вона та ОСОБА_3 відповідач по справі. З липня 2002 року відповідач ОСОБА_2 не мешкає в її будинку та фактично проживає за іншими адресами, які постійно змінює. Відповідач залишається зареєстрованим у зазначеному вище будинку та не бажає знятися з реєстрації добровільно. Позивачка зазначає, що відповідач в житловому будинку фактично не мешкає, та їй доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що для неї є збитковим. Крім того на даний час постало питання щодо оформлення субсидії, оскільки вона має мінімальну заробітну плату та їй було розяснено, що для оформлення субсидії потрібні доходи інших осіб, які зареєстровані в її будинку, проте довідку про доходи ОСОБА_2 отримати вона не має можливості. У звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за вказаною адресою, який належить їй на праві власності.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.14).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник в особі ОСОБА_4 не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмові заяви, в якій просять розглянути справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.30,33).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується повідомлення про отримання судової повістки особисто 15.01.2019 року та 05.02.2019 року (а.с.16,22), також судова повістка про виклик до суду відповідача вручалася через органи місцевого самоврядування (а.с.20,21,25), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.26-28). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву та заперечень на позов суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

В судове засідання представник третьої особи Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій просять позов ОСОБА_1 розглядати за відсутності їх представника, заперечень проти позову ОСОБА_1 не мають, самостійних вимог не заявляють (а.с.18,25).

Дослідивши письмові матеріали справи за пред?явленим ОСОБА_1 позовом, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки, виданої Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області № б/н від 13.12.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дійсно жителем ІНФОРМАЦІЯ_4, та має склад сім?ї: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не проживає з 2002 року (а.с.6).

Відповідно до Виписки з погосподарської книги, наданої Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області за № б/н від 13.12.2018 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Берегова буд.7 в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, належить ОСОБА_1 згідно запису в по господарській книзі №42 особовий рахунок 01-2272/1 (а.с.3).

Проте жодних належних правовстановлюючих документів на підтвердження права власності позивачки ОСОБА_1 на житловий будинок № 7 по вул..Берегова в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області суду не надано та в судовому засіданні позивачем не доведено.

Як вбачається з відповіді на запит суду, наданої Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» за №135 від 22.02.2018 року повідомлено, що станом на 31.12.2012 року право власності за адресою: Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка вул.Берегова буд.7 не зареєстровано (а.с.34а).

З Актів фактичного проживання ОСОБА_2 від 16.10.2018 року, 10.12.2018 року, 05.02.2019 року,18.02.2019 року, складених комісією у складі: депутата Малобілозерської сільської ради ОСОБА_5 та жителів с.Мала Білозерка: ОСОБА_6, ОСОБА_7, вбачається, що при обстеженні будинку №7, розташованого за адресою: с.Мала Білозерка вул.Берегова, виявлено, що ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з 2002 року. Особистих речей ОСОБА_2 в будинку не виявлено. Проживання на даний час ОСОБА_2 не встановлено (а.с.4,5,31,32).

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 7 по вул.Береговій в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, у якому зареєстрована позивачка ОСОБА_1, з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку тривалий час (понад сімнадцять років) і по теперішній час не проживає, що вбачається з Актів фактичного проживання ОСОБА_2 від 16.10.2018 року, 10.12.2018 року, 05.02.2019 року,18.02.2019 року, складених комісією Малобілозерської сільської ради та участі в утриманні даного житлового будинку відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаному будинку, але не проживаючи у ньому, відповідач чинить позивачу, перешкоди у володінні, користуванні вищевказаним житловим приміщенням Крім того, на теперішній час позивачка не може у повному обсязі реалізувати своє право на отримання субсидії, у звязку з наявністю зареєстрованих у будинку інших осіб, крім того позивачка несе додаткові витрати, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 у спірному житловому будинку тривалий час, з 2002 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі та відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України, для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком № 7 по вулиці Берегова в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області..

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та мешкає за адресою: вул.Берегова буд.7 с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично мешкає за адресою: вул.Зелінського буд.92 с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків відомості відсутні), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Малобілозерська сільська рада Василівського району Запорізької області (місцезнаходження: вул.Жовтнева буд.1 с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, код ЄДРПОУ - 04351831) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком № 7 по вулиці Берегова в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено і підписано 06 березня 2019 року.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8