Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 359/1983/17

провадження № 61-27929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Волохова Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що з 09 жовтня 1992 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилися двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що діти проживають разом із нею та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач проживає окремо з іншою жінкою та не надає матеріальної допомоги дітям.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09 березня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із матеріального становища відповідача, його стану здоров'я та те, що позивач має рівні з відповідачем обов'язки щодо матеріального утримання дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 09 березня 2017 року та до досягнення дітьми повноліття.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із матеріального стану сторін у справі, врахував, що у відповідача не має інших осіб, які б перебували на його утриманні та, що відповідач має постійний дохід, оскільки є працюючою особою, а тому визначений судом розмір аліментів відповідач має можливість сплачувати, та їхній розмір не призведе до порушення прав дітей.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості його проживання в одному будинку з позивачем та дітьми, оскільки такої можливості він не має через неприязні стосунки між сторонами у справі. Звертає увагу, що він є особою похилого віку, але працює, його сукупний дохід становить 13 000,00 грн, а тому він враховуючи витрати на обстеження та лікування, оренду житла для свого проживання, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/5 частки від його заробітку. Крім того, визначений судом першої інстанції розмір аліментів не буде порушувати прав дітей на належне матеріальне забезпечення з боку батька, оскільки прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років із першого травня становить 1 777,00 грн, мінімальний розмір аліментів (50 % від встановленого прожиткового мінімуму) становить 888,50 грн, а 1/5 частка його доходу становить 2 650,00 грн.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просила касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що з 2016 року відповідач за власним бажанням не проживає із сім'єю у належному їм будинку, матеріальну допомогу на ліки та лікування відповідач отримує безкоштовно від народного депутата, витрат на оренду житла він не несе, оскільки орендоване житло звільнив ще 01 квітня 2017 року, про що особисто їй повідомила орендодавець квартири, а відповідач цього факту в суді не спростував.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що з 09 жовтня 1992 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Діти сторін проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні, що відповідачем не оспорюється та підтверджується довідкою Виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 09 березня 2017 року № 384-02-28-12.

Відповідач із 2016 року проживає окремо та надає позивачу матеріальну допомогу, перераховуючи кошти на її картковий рахунок, що також підтверджується випискою банку з карткового рахунку відповідача і така допомога становить 2 000,00 грн щомісяця.

Відповідач працює та отримує пенсію за віком.

Згідно з довідкою з місця роботи відповідача від 29 травня 2017 року № 212, виданою Національним університетом «Києво-Могилянська академія» ОСОБА_5 працює на посаді професора, є доктором наук та його середній заробіток за період із травня 2016 року по квітень 2017 року включно становить 12 313,32 грн.

Розмір пенсії відповідача згідно із довідкою від 18 липня 2017 року, виданою Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України, становить 3 352,28 грн.

Відповідач має хронічний вірусний гепатит В, цироз печінки вірусної етіології «В», у зв'язку з чим проходить стаціонарне та амбулаторне лікування та знаходиться на диспансерному обліку, а також потребує постійного лікування медичними препаратами.

Розмір щомісячних витрат відповідача на придбання ліків складає від 4 000,00 до 5 000,00 грн.

Згідно із договором оренди жилого приміщення від 30 січня 2017 року, укладеного відповідачем, вартість орендної плати однокімнатної квартири в м. Києві, яку він винаймає, становить 5 000,00 грн щомісячно.

Відповідач є співвласником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років із 01 травня 2017 року становить - 1 777,00 грн, тобто мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 888,50 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд апеляційної інстанції, на підставі наявних у матеріалах справи доказах, правильно виходив із того, що діти сторін проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні, у відповідача не має інших осіб, які б перебували на його утриманні, він має постійний дохід у вигляді пенсії та заробітної плати, має хронічні захворювання, лікування яких потребує певних грошових витрат, відповідач є співвласником 1/2 частини будинку № 1 по вул. Квітневій у с. Гора Бориспільського району Київської області, в якому достатньо місця для окремого проживання, а тому додаткові витрати відповідача на оренду житла не є обов'язковими.

Посилання відповідача на добровільне надання матеріальної допомоги, апеляційний суд не взяв до уваги, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача та не забезпечує в повній мірі потреб дітей.

Оскаржуване судові рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач позбавлений можливості проживати у належному йому будинкучерез неприязні стосунки із позивачем не заслуговують на увагу, оскільки він не надав доказів на підтвердження того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні в зазначеному будинку.

Доводи касаційної скарги про те, що він, враховуючи витрати на обстеження та лікування, оренду житла для свого проживання, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/5 частки від його заробітку не заслуговує на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів таким не є.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик