Провадження № 22-ц/801/1898/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 127/26817/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Войтка Ю.Б., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скаржника, відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Белінського В.А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «Хрещатик» про визнання припиненими зобов`язань

за договором іпотеки,

за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Федчишена С.А., повний текст якого складений 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» ( далі - ПАТ «КБ «Хрещатик» ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов`язань за договорами іпотеки. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 25 грудня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі, за умовами якого останній отримав кредит на поточні потреби у розмірі 1 650 000,00 гривень зі сплатою 28% річних, з терміном погашення 25 жовтня 2010 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 28 грудня 2009 року укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., зареєстрований у реєстрі за № 2340. Предметом іпотеки за цим договором є належний позивачу на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 352,1 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., заставною вартістю 1 968 474,00 гривні. 28 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника укладений ще один посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарі-ального округу Гаранюк О.З., зареєстрований у реєстрі за № 2338, договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3. Предметом іпотеки за цим договором є земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0645 га., кадастровий номер :01:005:0030, належна іпотекодавцю на праві власності.

19 липня та 29 жовтня 2010 року у зв`язку із внесенням змін до кредитного договору 29 жовтня 2010 року сторони правочинів внесли зміни до договорів іпотеки № 20/09/фо/сі-2 та № 20/09/фо/сі-3, виклавши підпункти 1.1 і відповідно 2.1 у новій редакції.

27 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 3 про внесення змін до кредитного договору № 20/09/фо/сі, згідно умов якого сторони внесли зміни до істотних умов кредитного договору, а саме змінили графік погашення основної суми кредиту; на строк шість місяців з грудня 2010 року по травень 2011 року погодили погашення по кредиту в розмірі 0 гривень, згідно нового графіку погодили новий порядок погашення основної суми кредиту; змінили порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, а саме нараховані банком відсотки за період з 01 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року повинні сплачуватися позичальником не пізніше 30 червня 2011 року, далі починаючи з 01 червня 2011 року відсотки мають сплачуються щомісячно; змінений внутрішній графік повернення основної суми кредиту та номери рахунків для сплати відсотків.

Однак жодні зміни до обох договорів іпотеки внесені не були. Укладення додаткової угоди № 3 до кредитного договору з позивачем не погоджувалося та про її укладення до його відома не доводилося, що підтверджується змістом кредитного договору та додаткових до нього угод. Укладенням додаткової угоди № 3 до кредитного договору, якою змінений внутрішній графік погашення, надано позичальнику відстрочки по сплаті тіла кредиту, збільшений розмір подальших щомісячних платежів по погашенню частини кредиту та збільшений розмір суми нарахованих процентів, відбулося абсолютне здорожчання кредиту. Такі дії сторін кредитного договору не були погодженні з позивачем як майновим поручителем, тому зобов`язання за договорами іпотеки № 20/09/фо/сі-2, № 20/09/фо/сі-З припинилися внаслідок зміни істотних умов кредитного договору банком та позичальником в односторонньому порядку без узгодження з позивачем ОСОБА_1 як майновим поручителем. За позицією позивача, враховуючи викладені обставини, банк втратив суб`єктивне право на звернення в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором з дня підписання додаткової угоди № 3, оскільки нею були змінені істотні умови кредитного договору та фактично утворене нове зобов`язання. Позивач просив суд визнати припиненими зобов`язання, що виникли з договорів іпотеки від 28 грудня 2009 року № 20/09/фо/сі-2 та від 28 грудня 2009 року № 20/09/фо/сі-3.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнані зобов`язання, що виникли з договору іпотеки від 28 грудня 2009 року № 20/09/фо/сі-2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., заре-єстрованого в реєстрі за № 2340, та договору іпотеки від 28 грудня 2009 року № 20/09/фо/сі-3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., зареєстрованого в реєстрі за № 2338, припиненими. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 551,20 гривню судового збору (т. 1, а. с. 177-180).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2018 року матеріали заяви ПАТ «КБ «Хрещатик» про перегляд заочного рішення суду від 22 жовтня 2018 року визнано неподаними та повернуто заявнику з посиланням на норми статті 175 ЦПК України ( т. 1, а. с. 200 ). Дана ухвала суду першої інстанції постановою Вінницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року на задоволення апеляційної скарги ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хре-щатик» Славкіної М.А. скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції ( т. 1, а. с. 246-248 ).

Неодноразово ухвалами суду першої інстанції у задоволенні чисельних клопотань представників відповідача про розгляд заяви з питання перегляду заочного судового рішення в режимі відеоконференції відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Хрещатик» про перегляд заочного рішення суду від 22 жовтня 2018 року у цій цивільній справі відмовлено ( т. 2, а. с. 63-65 ).

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 22 жовтня 2018 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченко О.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В окремо одночасно зі скаргою поданому клопотанні скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного судового рішення скаржник зазначив наступне. Після постановлення судом 09 квітня 2019 року ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, повний текст якої був складений 10 квітня 2019 року, у квітні 2019 року банком була подана апеляційна скарга на це заочне рішення. Скарга ухвалою апеляційного суду від 04 червня 2019 року ( т. 2, а. с. 90 ) визнана неподаною і повернута скаржнику через не усунення у визначений судом строк недоліків скарги, не дивлячись на клопотання банку про продовження строку на усунення недоліків скарги. Проте ПАТ «КБ «Хрещатик» об`єктивно не мав можливості у визначений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги, оскільки уповноважена особа не мала права підпису і повноважень на сплату судового збору. На момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про припинення зобов`язань за договорами іпотеки, на час ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області оскаржуваного заочного рішення від 22 жовтня 2018 року у цій цивільній справі ПАТ «КБ «Хрещатик» перебував у стадії ліквідаційної процедури. Внаслідок тривалих розглядів адміністративними судами спорів щодо скасування процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», через ризик втрати контролю над активами банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у період з 01 квітня 2019 року до 21 червня 2019 року зупинив ліквідаційну процедуру банку, виплату гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами і реалізацію активів. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не мала права вчиняти будь-які дії в інтересах банку та приймати рішення. Лише з 20 червня 2019 року призначена уповноважена особа Фонду Шевченко О.В. з делегуванням йому усіх повноважень ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», у тому числі з правом підписання усіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом. Повноцінна робота юридичного управління банку відновлена з 11 липня 2019 року. Представник ПАТ «КБ «Хрещатик» наголосив, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 22 жовтня 2018 року пропущений з поважних причин, на невеликий проміжок часу, тому з метою уникнення надмір-ного формалізму у застосуванні відповідних норм процесуального закону повинен бути поновлений у світлі сталої практики Європейського суду з прав людини, а також задля недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129 Конституції України.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченко О.В. в апеляційній скарзі на заочне судове рішення зазначає, що дане рішення є незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши у скарзі фактичні обставини щодо укладення кредитного договору та додаткових про внесення до нього змін угод, договорів іпотеки, скаржник, посилаючись на норми статті 17 Закону України «Про іпотеку», зазначає, що не внесення змін до договорів іпотеки не може бути підставою для припинення визначених ними зобов`язань, оскільки у разі не виконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання іпотекодержатель як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов`язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. У разі пред`явлення вимог до майнового поручителя останній відповідає перед іпотекодержателем у межах взятих на себе зобов`язань. Крім того порука та іпотека є різними видами забезпечення виконання зобов`язань, тому до іпотечних відносин за участі майнового поручителя не можуть застосовуватися норми ЦК України про поруку, у тому числі й щодо підстав її припинення ( т. 2, а. с. 95-98, 105-107 ).

Ухвалою судді Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року скарж-нику поновлений строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції від 22 жовтня 2018 року ( т. 2, а. с. 120-121 ).

Правом подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу учасники справи у встановлений строк не скористалися.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин. Будучи належним чином та завчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі рекомендовані поштові повідомлення, будь-яких заяв з приводу провадження у справі суду не подавав. Належним чином у встановлені процесуальним законом строки про дні, часи розгляду справи апеляційним судом повідомлялася й третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який також повторно не з`явився в судове засідання, надіславши натомість суду електронною поштою клопотання про відкладення апеляційним судом судового засідання, призначеного на 02 жовтня 2019 року, у зв`язку з його участю в інших судових засіданнях. Крім цього третя особа заявила про намір подати суду відзив зі спростуванням викладених в апеляційній скарзі банку та заяві про поновлення строку на оскарження рішення суду тверджень скаржника.

Колегія суддів апеляційного суду на підставі норм статті 372 ЦПК України дійшла висновку про можливість і необхідність розгляду справи в порядку апеляційного провадження у відсутності позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, оскільки їхню повторну неявку в суд не можна визнати такою, що зумовлена поважними обставинами. Повідомлення третьої особи про намір подати колись суду відзив жодним чином не заперечує можливості подальшого провадження у справі, оскільки для такої процесуальної дії був визначений певний процесуальний строк і перешкод для подання відзиву не було і немає. При цьому колегія суддів звертає увагу, що провадження у справі триває з грудня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Белінського В.А., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупнос-ті, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно є помилковим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, не повного встановлення фактичних обставин справи.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 25 грудня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі, відповідно до умов якого банк надав пози-чальнику на поточні потреби кредит у розмірі 1 650 000,00 гривень зі сплатою 28 відсотків річних терміном погашення кредиту до 25 грудня 2010 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 28 грудня 2009 року укладений посвідчений приватним нота-ріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., зареєстрований у реєстрі за № 2340 договір іпотеки № 20/09/фо/сі-2. Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 352,1 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., належний позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , виданого 12 травня 2008 року виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24 квітня 2008 року № 971. Право власності позивача зареєстроване у Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 травня 2008 року, про що зроблений запис в реєстровій книзі № 142 за реєстровим номером 3723. 28 грудня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., зареєстрований у реєстрі за № 2338. Предметом іпотеки є земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0645 га., кадастровий номер - :01:005: 0030, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 січня 2007 року серії ЯБ № 397148, виданого на підставі договору міни від 30 серпня 2005 року, серії ВСІ № 797390, реєстр № 2977, зареєстрованого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 46.

19 липня та 29 жовтня 2010 року у зв`язку із внесенням змін до кредитного договору сторони іпотечних договорів 29 жовтня 2010 року внесли зміни до укладених правочинів № 20/09/фо/сі-2 та № 20/09/фо/сі-3, виклавши підпункти 1.1 і відповідно 2.1 у новій редакції.

27 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 3 про внесення змін до кредитного договору від 25 грудня 2009 року № 20/09/фо/сі, згідно умов якого сторони змінили окремі істотні умови дого- вору, а саме змінили графік погашення основної суми кредиту, погодили на строк шість місяців з грудня 2010 року по травень 2011 року погашення по кредиту в розмірі 0 гривень, погодили новий порядок погашення основної суми кредиту згідно нового графіку, змінили порядок нарахування та сплати відсотків за корис-тування кредитом, а саме нараховані банком відсотки за період з 01 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року повинні сплачуватися позичальником не пізніше 30 червня 2011 року, а починаючи з 01 червня 2011 року відсотки мають сплачуватися щомісячно. Також був змінений внутрішній графік повернення основної суми кредиту та номери рахунків для сплати відсотків. Згідно додаткового договору № 3 від 27 грудня 2010 року його умови були погоджені з поручителем ОСОБА_4 , ПП «Арт Хаус Мілленіум» в особі директора ОСОБА_2 та з позичальни-ком тим же ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 3, 7, 18, 19 Закону України «Про іпотеку», виходив з того, що цим Закоyом встановлюється похідний характер іпотеки від основного зобов`язання. Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, передбачається першочергове встановлення основного зобов`язання, тобто повинне бути й першочергове внесення змін саме до основного зобов`язання. Збільшення основного зобов`язання або процентів за ним у розумінні Закону України «Про іпотеку» має наслідком виникнення нового основного зобов`язання. Посилаючись на норми статей 553, 554, 559 ЦК України, що регулюють забезпечення виконання зобов`язань порукою та підстави її припинення, враховуючи висновок експертизи від 30 травня 2018 року № 1632/17-21 про збільшення вартості кредиту внаслідок укладення додаткового договору від 27 грудня 2010 року № 3 до кредитного договору, а також те, що жодних змін до договорів іпотеки № 20/09/фо/сі-2 та № 20/09/фо/сі-3 внесено не було, суд дійшов висновку, що укладення 27 грудня 2010 року додаткової угоди № 3 до кредитного договору призвело до абсолютного здорожчання кредиту і такі дії сторін кредитного договору не були погоджені з майновим поручителем ОСОБА_1 , тому зобов`язання за вказаними договорами іпотеки припинилися унаслідок зміни істотних умов кредитного договору в односторонньому порядку.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна. Вірно встановивши окремі фактичні обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до ухвалення судом помилкового, не об`єктивного рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, що забезпечують основне зобов`язання, яке залишилося невиконаним.

Не можна заперечити вірне зазначення в апеляційній скарзі на заочне рішення суду щодо відмінності між порукою та заставою. Ці визначені законом норми ма-ють особливе значення у вирішенні цієї справи, оскільки позивач обгрунтовує свої вимоги, трактуючи їх на власний розсуд, та й суд першої інстанції застосував їх з помилковим тлумаченням правової природи.

Згідно зі статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду за-безпечення виконання як порука. Майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя і майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностя-ми, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шля-хом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника за основним зобов`язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідаль-ність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язан-ня виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед ін-шими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширю-ються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, що регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

У частині п`ятій статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпо-тека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинен-ня основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК Ук-раїни, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищен-ня ( втрати ) переданої в іпотеку будівлі ( споруди ), якщо іпотекодавець не відно-вив її. Проте серед наведених підстав зміни зобов`язання, що призводило б до збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця, не визначено.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу 1 книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним на-лежним чином ( стаття 599 ), переданням відступного ( стаття 600 ), зарахуванням ( стаття 601 ), за домовленістю сторін ( стаття 604 ), прощенням боргу ( стаття 605 ), поєднанням боржника і кредитора в одній особі ( стаття 606 ), неможливіс-тю виконання ( стаття 607 ), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи ( статті 608, 609 ).

Оскільки підстави припинення іпотеки як окремого виду забезпечення вико-нання зобов`язання безпосередньо урегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регу-люють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання, незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін.

Однак суд першої інстанції вищезазначені норми закону не врахував, не застосував їх як такі, що підлягали застосуванню, натомість застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки укладення додаткової угоди між банком та позичальником не тягне зміну прав та обов`язків для іпотекодавця, тому що в силу своєї правової природи іпотека забезпечує належне виконання кредитного зобов`язання в межах вартості переданого в іпотеку майна. Такого висновку колегія суддів апеляційного суду дійшла з урахуванням правової позиції Верхов-ного Суду, викладеної у постанові від 17 грудня 2018 року у справі № 612/899/16-ц, що є обов`язковою для застосування судом відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, прий-маються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не за-лежали від нього.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуван-ням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рі-шення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізич-них осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціо-нерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонер-ного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» сплачений при поданні апеля-ційної скарги на рішення суду першої інстанції судовий збір у розмірі 826,80 гри-вень ( вісімсот двадцять шість гривень 80 коп. )

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Підпис Т. О. Денишенко

Судді Підпис Ю. Б. Войтко

Підпис В. С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко