Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 357/424/16-ц

провадження № 61-18636св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Журби С. О., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 05 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 57 700 доларів США з кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2026 року на умовах визначених цим договором. 03 листопада 2014 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору від 05 грудня 2006 року, згідно з якими змінено Додаток № 1 до кредитного договору - «Графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом» та надано позичальнику 2-й транш у розмірі 47 704,33 грн для погашення частини заборгованості за раніше наданим траншем кредиту зі строком повернення до 03 листопада 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05 грудня 2006 року між цими ж сторонами був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 22 грудня 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 51 879,96 доларів США та 53 248,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 48 054 долари США та 46 374,72 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 825,96 доларів США та 6 874,19 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, посилаючись на те, що під час укладення оспорюваних договорів були порушені її права як споживача. Проценти за кредитним договором були штучно збільшені банком на 1,49 % і становили замість 11,4 % - 12,9 %, що значно збільшує вартість кредиту. Позивач за зустрічним позовом вважає, що банк протиправно встановив і отримав одноразову комісію у розмірі 2 884,71 грн. Кошти за другим траншем вона фактично не отримувала, а вони були зараховані банком на погашення заборгованості позичальника за основним кредитним договором. Банк не надав позичальнику всю необхідну інформацію перед укладанням кредитного договору та додаткової угоди до нього, що призвело до укладення нею цих договорів на невигідних умовах, її волевиявлення не відповідало фактично встановленим істотним умовам зазначених договорів.

Ураховуючи викладене, просила суд визнати недійсними кредитний договір від 05 грудня 2006 року та договір іпотеки від 05 грудня 2006 року, укладені між нею та ПАТ «ПУМБ», а також застосувати двосторонню реституцію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року в задоволенні первісного позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними кредитний договір від 05 грудня 2006 року та договір іпотеки від 05 грудня 2006 року, укладені між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 .

Задовольняючи зустрічний позов про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, суд першої інстанції виходив із того, що під час укладення оспорюваних договорів банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту чим ввів позичальника в оману щодо реальної процентної ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Відмовляючи в задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив із того, що оскільки кредитний договір судом визнано недійсним, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за вказаним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове про задоволення первісного позову ПАТ «ПУМБ». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 879,96 доларів США та 53 248,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 48 054 долари США та 46 374,72 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 825,96 доларів США та 6 874,19 грн; судовий збір 40 472,58 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 526, 626, 1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню з нею. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не взято до уваги, що в момент укладення кредитного договору її було введено в оману щодо істотних умов договору, а саме узгоджений у договорі розмір реальної процентної ставки не відповідає фактично встановленому за договором. Крім того, перед укладенням кредитного договору банк не надав позичальнику достовірної інформації щодо сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, чим ввів її в оману та позбавив права прийняти правильне рішення щодо умов кредитування.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих у вересні 2017 року запереченнях, ПАТ «ПУМБ» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін оскаржуване судове рішення апеляційного суду, яке є законним та обґрунтованим.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 357/424/16-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» про визнання недійсними договорів передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 грудня 2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5131394, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 57 700 доларів США строком до 05 грудня 2026 року.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 11,4 % річних. Проценти сплачуються позичальником в порядку, визначеному цим договором (пункти 3.1.2 - 3.1.3).

Проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами, починаючи з дня надання кредиту по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 днів в році та нараховуються щоденно (пункт 3.1.2 кредитного договору).

Проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в додатку № 1, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору (пункт 3.1.3 кредитного договору).

05 грудня 2006 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 5131591, згідно з яким остання передала в іпотеку банка квартиру АДРЕСА_1 .

03 листопада 2014 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 05 грудня 2006 року № 5131394, згідно з якою зокрема, позичальнику було надано другий транш у розмірі 47 704,33 грн, цільове призначення - погашення частини заборгованості за раніше наданим першим траншем кредиту на строк до 03 листопада 2017 року.

Згідно розрахунку наданого банком, станом на 22 грудня 2015 року у позичальника наявна заборгованість, яка складає 51 879, 96 доларів США та 53 248,91 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 48 054 долари США та 46 374,72 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 825,96 доларів США та 6 874,19 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, оцінивши всі надані сторонами докази, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорах термін грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника.

Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову, то колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В свою чергу за вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно із статтею 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 229 ЦК України, її першою частиною визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання з цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З урахуванням вказаних вимог закону та умов кредитного договору, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави, передбачені статтями 203, 215, 230 ЦК України та статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що банком перед укладенням кредитного договору позичальника було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору, а також було надано позивачу інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, та її складових.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що узгоджений у договорі розмір реальної процентної ставки не відповідає фактично встановленому за договором є безпідставними, оскільки вони нараховані згідно з погодженими сторонами умовами кредитного договору, а саме відповідно до пункту 3.1.2 кредитного договору, який підписаний сторонами та яким передбачено, щопроценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами, починаючи з дня надання кредиту по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 днів в році та нараховуються щоденно.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що перед укладенням кредитного договору банк не надав позичальнику достовірної інформації щодо сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме тим, що до підписання оспорюваного кредитного договору, позичальник підписала анкету-заяву, чим підтвердила, що вона ознайомлена з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, Тарифами банку, а також проінформована про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції щодо задоволення позову ПАТ КБ «ПУМБ» про стягнення заборгованості залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко