Справа № 450/684/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1604/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року в складі судді Кукси Д.А. у справі за позовомОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, державного реєстратора Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з участю третіх осіб ОСОБА_3 , Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори, кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,-

встановила:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, державного реєстратора Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з участю третіх осіб ОСОБА_3 , Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори, кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Вимоги обґрунтовував тим, що проживає в будинку АДРЕСА_1 від народження, 1/2 частина якого належить йому на праві спільної часткової власності згідно з договором дарування від 19 серпня 1986 року, що посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори і зареєстровано в реєстрі за № 2742. Даний договір, відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР, був зареєстрований у Сокільницькій сільській раді 20.08 1986 року. Інша 1/2 частина житлового будинку належала його батькові ОСОБА_4 , з яким він проживав разом до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що звернувшись до Пустомитівської державної нотаріальної контори за оформленням прийнятої ним за батьком спадщини, йому стало відомо, що брат ОСОБА_3 у 2010 році звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим заведена спадкова справа № 203/2010. Також, йому стало відомо, що брат звертаючи до нотаріуса надав свідоцтво на право власності від 26 лютого 1998 року, яке видане на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 10.02.1998 року, за яким весь будинок належить їхньому батьку ОСОБА_4 . Вважає, що цим рішенням органу місцевого самоврядування порушено його право власності на належну 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Окрім цього, йому стало відомо, що на земельну ділянку під обслуговування житлового будинку і господарських будівель та підсобного господарства, а також для ведення особистого селянського господарства 18.09.1996 року видано державні акти на право приватної власності на землю одноособово його батькові ОСОБА_4 , незважаючи на те, що позивач є власником 1/2 частини будинковолодіння, до якого відностяться дані земельні ділянки і спільно з батьком весь час користувався цими земельними ділянками і користується на даний час. Жодної згоди на припинення права користування він не давав. Таким чином, у спадкову масу після смерті його батька ОСОБА_4 включено майно, яке належить йому на праві власності та праві користування, що в свою чергу, порушує його майнові права та інтереси.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.06.2016 року просив визнати незаконним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 10 лютого 1998 р. про оформлення прав власності на будинок АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво серія НОМЕР_1 на право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 26 лютого 1998 р.; скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстраційний номер 31001603 житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 97,9 кв. м., житловою площею 64,4 кв.м.; визнати незаконним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 28 вересня 1994 р. про передачу у власність ОСОБА_4 земельних ділянок площею 0,3926 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,1986 га для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю серія II-ЛВ № 061316 від 18 вересня 1996 р. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а також серія ЛВ №6928 від 18 вересня 1996 р. для ведення особистого селянського господарства, що видані Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області на ім`я ОСОБА_4 ; скасувати запис № 354 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, який здійснений Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області; скасувати в Державному земельному кадастрі записи про приналежність на праві приватної власності ОСОБА_4 земельних ділянок: кадастровий № 0:01:002:0699 площею 0,0910 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 0:01:002:0698 площею 0,2455 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 10 лютого 1998 р. про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво серія НОМЕР_1 на право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 26 лютого 1998 р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки.

Скасовано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстраційний номер 31001603 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв. м., житловою площею 64,4 кв. м., що складається з чотирьох кімнат та кухні, номер запису 1000 на праві приватної власності в частці 1/1 за ОСОБА_4 , дата прийняття рішення 20.07.2010 р., дата внесення запису 20.07.2010 р. на підставі свідоцтва про право власності, 26.02.1998, виданого Сокільницькою сільською радою на підставі рішення виконкому від 10. 02.1998 р.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 28 вересня 1994 р. про передачу у власність ОСОБА_4 земельних ділянок площею 0,3926 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства та площею 0,1986 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсними державні акти на право приватної власності на землю серія II-ЛВ № 061316 від 18 вересня 1996 р. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а також серія ЛВ № 6928 від 18 вересня 1996 р. для ведення особистого селянського господарства, що видані Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області на ім`я ОСОБА_4 .

Скасовано запис № 354 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, який здійснений Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Скасовано в Державному земельному кадастрі записи про приналежність на праві приватної власності ОСОБА_4 земельних ділянок: кадастровий № 0:01:002:0699 площею 0,0910 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 0:01:002:0698 площею 0,2455 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Рішення суду оскаржив третя особа ОСОБА_3 , вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без аналізу обставин, на які були покликання при запереченні позовних вимог, формально підійшовши до дослідження матеріалів справи.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги надані докази неможливості прибуття в судове засідання адвоката Баєвої В.А., як наслідок розглянув справу у відсутності відповідача та всіх представників третіх осіб.

В апеляційній скарзі зазначає, що не досягнувши згоди з приводу розподілу спадкового майна, позивач почав вживати заходи для позбавлення його права на спадщину.

Стверджує, що договір дарування 1/2 частини спірного будинку, посвідчений нотаріально 10.08.1986 року, не був належним чином зареєстрований у Львівському МБТІ та у Сокільницькій сільській раді, як цього вимагали положення ЦК УРСР.

Вважає, що після нотаріального оформлення договору дарування у 1986 року позивач не вчинив обов`язкової реєстрації його у виконавчому комітеті місцевих рад або у МБТІ, тому спірний будинок та земельні ділянки для його обслуговування не були обтяжені забороною щодо її передачі у власність ОСОБА_4 , оскільки в протилежному випадку Сокільницька сільська рада не могла прийняти рішення про передачу у приватну власність останньому земельних ділянок, а виконком Сокільницької сільської ради - спірний будинок.

На думку апелянта, відмітка про реєстрацію договору дарування була зроблена пізніше, після отримання батьком ОСОБА_4 права власності на спірні будинок та земельні ділянки, що підтверджується архівною книгою з підшитим Договором дарування 1/2 частини спірного будинку, однак штампи з датами про закінчення реєстрації документів не відповідають дійсності.

Покликається на те, що формальне ставлення представника Сокільницької сільської ради до своїх прямих обов`язків, небажання з`ясувати обставини справи та відсутність пояснень причин визнання позову, унеможливлюють оформлення його спадкових прав та користування спадковим майном.

Формальність розгляду справи, на думку апелянта, підтверджує і те, що у мотивах оскаржуваного рішення суд дійшов висновку про його часткове задоволення, однак в резолютивній частині задовольнив повністю.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи апелянт ОСОБА_3 , представники відповідачів Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, державного реєстратора Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третіх осіб Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори, кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки (т. 2 а.с.87-92), в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Від третьої особи ОСОБА_3 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини жилого будинку, яка знаходиться в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області (справа №450/3260/19.

Ухвалою від 02 жовтня 2019 року, занесеною у протокол судового засідання, у задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі за позовомОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, державного реєстратора Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з участю третіх осіб ОСОБА_3 , Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори, кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Сокільницької сільської ради від 10.02.1998 року протиправно надано дозвіл на оформлення ОСОБА_4 права власності в цілому на житловий будинок під АДРЕСА_1 , без урахування наявного у позивача ОСОБА_1 з 1986 року права власності на Ѕ частину спірного будинку на підставі договору дарування, зареєстрованого 20.08.1986 року в Сокільницькій сільській раді, чим позбавлено позивача права власності на належне йому майно.

З цих підстав, суд прийшов висновку, що скасуванню підлягають свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому та проведена державна реєстрація, реєстраційний номер 31001603, номер запису 1000 на праві приватної власності в частці 1/1 за ОСОБА_4 .

Крім цього, суд зробив висновок про те, що з часу укладення договору дарування частки спірного будинку під АДРЕСА_1 до позивача ОСОБА_1 перейшло право користування відповідною частиною земельної ділянки.

Таким чином, надання ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради від 28.09.1994 року в цілому у власність земельних ділянок, площею 0,3926 га. для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства та площею 0,1986 га. для ведення особистого селянського господарства, які відносяться до господарства під АДРЕСА_1 , власником 1/2 часини якого являється позивач ОСОБА_1 , без урахування наявного у позивача права на володіння та користування відповідною частиною таких, є протиправним та підлягає скасуванню, як і державні акти на право приватної власності на землю видані на підставі оскаржуваного рішення на ім`я ОСОБА_4 .

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_3 є рідними братами (т. 1 а.с. 10, 43).

17.11.2009 року батько позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер у віці 76 років, про що в Книзі смертей 17.11.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 69, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно заповіту від 05.03.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В., за життя ОСОБА_4 розпорядився своїм майном на випадок смерті на власний розсуд, а саме все своє майно заповів своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному (а.с. 10).

З метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції витребував із державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, зведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 36).

З копії матеріалів спадкової справи № 203/2010 слідує, що 02.07.2010 року ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Зазначив, що таку прийняв за заповітом, що підтверджується довідкою виконкому Сокільницької сільської ради та згодою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 41-48).

18.09.2015 року із заявою до Пустомитівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся позивач ОСОБА_1 , зазначив, що спадщину прийняв за законом, оскільки спільно проживав із спадкодавцем та про наявність інших спадкоємців (т. 1 а.с. 49).

Цього ж дня ОСОБА_1 подав заяву Пустомитівській державній нотаріальні конторі про те, що дає згоду синові померлого ОСОБА_3 на прийняття спадщини, як такому, що пропустив встановлений законом строк (т. 1 а.с. 50).

03.03.2016 року ОСОБА_3 подав Пустомитівській державній нотаріальні конторі заяву про те, щоб видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом у якій зазначив, що батьку ОСОБА_4 на праві особистої власності належав житловий будинок в с. Сокільники, Пустомитівського району. Свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконкому Сокільницької сільської ради від 10.02.1998 року (т. 1 а.с. 68).

Зокрема, в матеріалах справи наявна копія довідки Обласного комунального підприємства «БТІ та ЕО» від 23.09.2015 року № 2/12768 про те, що станом на 29.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 68).

11.03.2016 року ОСОБА_1 подав заяву Пустомитівській державній нотаріальні конторі про те, що ОСОБА_3 відмовляється укладати договір про поділ спадщини та претендує на цілий будинок. Зазначив про договір дарування від 19.08.1986 року 1/2 частини спірного житлового будинку на його користь та просив не видавати свідоцтва на спадщину іншому спадкоємцю, оскільки буде звертатися до суду за захистом своїх прав, відкликав заяву про згоду на включення до спадщини ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 70, 71).

Листами від 18.03.2016 року № 485/02-14 та 18.04.2016 року № 632/02-14 зав. Пустомитівською державною нотаріальною конторою повідомив ОСОБА_3 про відкликання ОСОБА_1 заяви про включення до свідоцтва про право на спадщину та про зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення справи судом (т.1 а.с. 73, 76).

Таким чином, звертаючись з позовними вимогами та стверджуючи про порушення своїх прав позивача ОСОБА_1 зазначав, що в спадкове майно після смерті його батька включено майно, яке належить йому на праві власності та праві користування.

З матеріалів справи встановлено, що 19.08.1986 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 укладений Договір дарування 1/2 частини жилого будинку, посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 2742, згідно якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар одну другу частину жилого будинку під АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і розташований на землях радгоспу «Львівський». У зв`язку з неграмотністю ОСОБА_5 на його прохання і в його присутності і за його дорученням договір підписав ОСОБА_6 . Приналежність відповідної частини будинку ОСОБА_5 перевірено. Дар сторони оцінили в 3798 крб. У договорі зазначено про його реєстрацію за № 2742 (т. 1 а.с. 166-167).

Враховуючи те, що правовідносини з укладення вказаного договору дарування виникли у 1986 році, застосуванню до вказаних правовідносин підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року.

Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угоди обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Відповідно до частини першої статті 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно із ч. 1 статті 128 ЦК УРСР у редакції 1963 року право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі майна, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК УРСР у редакції 1963 року, яка діяла на дату укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору дарування частки житлового будинку від 19 серпня 1986 року, до договору дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, яка регламентує вимоги щодо форми укладення договору купівлі-продажу, і відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Про реєстрацію договору дарування від 19.08.1986 року свідчить довідка № 289 від 25.03.2016 року виконавчого комітету Сокільницької сільської ради, за змістом якої згідно архівних даних, які містяться в книзі № о/с, справа № 8, початої 22 лютого 1986 року, закінченої 13 грудня 1986 року на 100 аркушах, зазначений вище договір дарування 1/2 частини жилого будинку поступив та був зареєстрований в Сокільницькій сільській раді народних депутатів 20.08.1986 року, про що є відмітка на договорі (т. 1 а.с. 7).

Беззаперечно встановивши, що на момент дарування частини будинку позивач ОСОБА_1 проживав у цьому будинку, що є фактом передачі йому подарованої речі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач за договором дарування набув право власності на частку вказаного будинку у 1986 році, а тому до спадкового майна після смерті його батька ОСОБА_4 повинно бути включено вказаний будинок за виключенням частки, яка була відчужена позивачу, оскільки чинне на той час цивільне законодавство не пов`язувало момент виникнення права власності на подароване майно з його реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради (т. 1 а.с. 15, 44).

Згідно по господарських книг будинку АДРЕСА_1 , після реєстрації договору дарування від 19.08.1986 року 1/2 господарства рахувалась за позивачем ОСОБА_1

Власником іншої 1/2 частини господарства під АДРЕСА_1 , значиться батько позивача ОСОБА_4

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.

Відповідно до частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, оскільки договір дарування від 19.08.1986 року був зареєстрований у встановленому законом порядку в Сокільницькій сільській раді Народних депутатів 20.08.1986 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що рішенням Сокільницької сільської ради від 10.02.1998 року протиправно надано дозвіл на оформлення батьку позивача ОСОБА_4 права власності в цілому на житловий будинок під АДРЕСА_1 , без врахування права власності на 1/2 частину спірного будинку на підставі договору дарування зареєстрованого 20.08.1986 року в Сокільницькій сільській раді з 1986 року у позивача ОСОБА_1 , чим позбавлено позивача права власності на належне йому майно, що свідчить про незаконність рішення Сокільницької сільської ради від 10.02.1998 року та необхідність його скасування.

Відтак, скасуванню підлягає і видане на підставі оскаржуваного рішення на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво серія НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому та проведена державна реєстрація реєстраційний номер 31001603, номер запису 1000 на праві приватної власності в частці 1/1 за ОСОБА_4 , дата прийняття рішення 20.07.2010 р., дата внесення запису 20.07.2010 р.

В свою чергу, записи про державну реєстрацію скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Зважаючи на те, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснено державну реєстрацію прав власності, скасовано, державну реєстрацію такого права власності необхідно скасувати.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розташовані на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, з часу укладення договору дарування частки спірного будинку під АДРЕСА_1 до позивача ОСОБА_1 перейшло право користування відповідною частиною земельної ділянки.

Поряд з цим, на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 28.09.1994 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,3926 га. для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства та площею 0,1986 га. для ведення особистого селянського господарства, які згідно наданої суду технічної документації та погосподарських книг відносяться до господарства під АДРЕСА_1 .

На підставі даного рішення Сокільникою сільською радою 18 вересня 1996 року на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №061316, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а також серія ЛВ № 6928 для ведення особистого селянського господарства, про що здійснено відповідний актовий запис під № 354 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (т. 1 а.с. 13-14, 61).

Передані у власність ОСОБА_4 земельні ділянки, частково були відчужені в розмірі 0,1076 га та 0,1470 га на користь третіх осіб.

Згідно витягу з державного земельного кадастру № НВ-015 від 17.11.2015 року, земельній ділянці площею, 0,2455 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, присвоєно кадастровий № 0:01:002:0698, згідно витягу з державного земельного кадастру № НВ-015 від 17.11.2015 року, земельній ділянці площею, 0,0910 га для ведення особистого селянського господарства, присвоєно кадастровий №0:01:002:0699.

Відповідно до ст. 7, 39, 43, 44 Земельного кодексу України в редакції чинній станом на час надання у власність ОСОБА_4 спірних земельних ділянок, позивач ОСОБА_1 був належним користувачем земельних ділянок господарства АДРЕСА_1 .

Жодних доказів щодо припинення права позивача ОСОБА_1 на користування відповідною частиною переданих ОСОБА_4 земельними ділянками в установленому законом порядку, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, надання спадкодавцю ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради від 28.09.1994 року в цілому у власність земельних ділянок, площею 0,3926 га. для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства та площею 0,1986 га. для ведення особистого селянського господарства, які відносяться до господарства під АДРЕСА_1 , власником 1/2 частини якого є позивач ОСОБА_1 , без урахування наявного у позивача ОСОБА_1 права на користування відповідною частиною таких, є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Як наслідок підглягають скасуванню і видані на підставі оскаржуваного рішення на ім`я ОСОБА_4 державні акти на право приватної власності на землю серія II-ЛВ № 061316, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а також серія ЛВ № 6928 для ведення особистого селянського господарства та проведена їх державна реєстрація.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, керуючись вимогами статей 42, 44, 47, 128, 227, 244 ЦК УРСР, статей 328, 1217, 1218, 1261 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності на житловий будинок виникло у позивача в серпні 1986 року з моменту фактичної передачі майна позивачу в установленому законом порядку та реєстрації такого, тому воно не може входити до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 (батька позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 ), відтак правильно вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Будь яких доводів по суті пред`явлених вимог та на спростування відповідних висновків суду апелянт ОСОБА_3 не навів.

При цьому, доводи скарги про допущені судом процесуальні порушення правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 373, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк