ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7113/19 Справа № 212/3556/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Власенком М.Д.. у місті Кривому Розі, повний текст рішення складено 30 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 20.07.1995 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням.

28.07.1999 року підтверджено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням.

30.09.2003 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

01.11.2005 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання він відчуває слабкість в кінцівках, тягнучий біль в хребті та кінцівках та оніміння в них, виражена утруднена хода.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 190 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовій збір в розмірі 768 грн.40 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ставить питання про його зміну в частині повного задоволення його позовних вимог та стягненні з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 190 000 грн. Зокрема: зазначає, що суд не врахував рекомендації лікарів, те, що для підтримання свого здоров`я він змушений постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати кошти на лікування, які він зміг би витратити на свою сім`ю, що окрім моральних страждань, пов`язаних із профзахворюванням він переносить і фізичні страждання, такі як слабкість в кінцівках, тягнучий біль в хребті та кінцівках та оніміння в них, виражена утруднена хода.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.01.1970 по 26.09.2003 працював на підприємстві відповідача, а саме газоелектрозварювальником, підземним прохідником, підземним машиністом електровозу та підземним прохідником з веденням вибухових робіт на ш.Орджонікідзе трест «Ленінруда», правонаступником якого є ПАТ «КЗРК», звільнився у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.7-9).

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.07.1995 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба першого - другого ступеня з ангіодистонією, шийно та попереково-крижовою радикулопатією з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом і дистрофічними змінами у вигляді шийного спондилоартрозу, двостороннього плече лопаткового пері артрозу ліктьових суглобів.

Висновком МСЕК від 20.07.1995 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з переоглядом, (а.с.13).

При наступних переоглядах з 1996 по 1999 р.р. встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням з переоглядом.

Остаточно висновком МСЕК від 01.11.2005 року позивачу з 01.10.2005 року встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ група інвалідності ( а.с.11-12).

Актом розслідування професійного захворювання від 18.07.1995 року проведеного на ш. ім.Леніна ВО «Кривбасруда» встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: робота протягом 17 років на буровому гірничопрохідному обладнанні, вплив шкідливих виробничих факторів, вібрація (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався законодавством, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 1995 році, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, також національним законодавством, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 50% втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності безстроково в 2005 році, а саме норм ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Частково задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 60 000 грн., суд дійшов висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди однак не може повністю погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 18.07.1995 року проведеного на ш. ім.Леніна ВО «Кривбасруда», яким встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 стала робота протягом 17 років на буровому гірничопрохідному обладнанні, вплив шкідливих виробничих факторів, вібрація (а.с.10).

Між тим, колегія суддів частково погоджується із доводами апелянта що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не в повній мірі взяв до уваги конкретні обставини справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який на день ухвалення рішення становить 50%, безстроково, встановлення третьої групи інвалідності, також безстроково, час протягом якого позивач працював у відповідача в шкідливих умовах, які призвели до виникнення професійного захворювання -17 років, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали і вважає за доцільне збільшити, визначений судом розмір моральної шкоди з 60 000 грн. (шістдесяти тисяч) до 85 000 грн. (вісімдесяти п`яти тисяч).

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки судове рішення підлягає зміні в частині збільшення розміру моральної шкоди, то відповідно збільшенню підлягає стягнутий судом на користь держави судовий збір.

З відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 850 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди, стягнутої судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, збільшивши його з 60 000 грн. (шістдесяти тисяч) до 85 000 грн. (вісімдесяти п`яти тисяч) та відповідно в частині збільшення суми судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, збільшивши цей розмір з 768,40 грн. до 850 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: