ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8049/19 Справа № 215/941/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/941/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у м. Кривому Розі Дніпропетровського області та повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2012 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 5% з 3 січня 2012 року до 01 лютого 2013 року, з наступним переоглядом 10.01.2013 року. При наступних переоглядах у 2013,2016 роках відсоток втрати професійної працездатності не змінився та 02.02.2016 року встановлений безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу у відповідача в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з ПРАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 41 730, 00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отримання професійного захворювання, постійно відчуває загальну слабкість, втому, стійкий біль, порушення душевної рівноваги. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., представник ПРАТ «ЦГЗК» зазначає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював горновим дільниці випалювання фабрики огрудкування з 07.02.1989 року по 25.03.1991 року, агломератником дільниці випалювання обкотишів фабрики огрудкування з 25.03.1991 по 10.02.2012 року Криворізького ЦГЗК, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК» (а.с.19-21).

10.02.2012 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.20-зворот).

Відповідно до п.9,10,14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.11.2011 року, діагноз ОСОБА_1 - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху ( 1 ст.) за класифікацією В.Є. Остапковича, Н. І . Пономарьової, хронічна двобічна шийна та попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом; хронічна двобічна шийна та попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., СН 0 ст. Гіперхолістеринемія. Цукровий діабет ІІ тип, некомпенсований. Правобічний плече-лопатковий периартроз, який був встановлений 11 жовтня 2011 року Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці АМН України » ( а.с. 11-12).

Пунктом 17 вищевказаного Акту причина професійного захворювання - тривала праця, а саме на протязі 22 років 8 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів, а саме шум: - еквівалентний рівень 84-88дБА при ГДР 80 дБА (а.с.11-12)

Пунктом 19 цього Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано керівництво підприємств: Криворізького ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», якими було порушено ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», під час праці на них ОСОБА_1 .

Згідно висновку МСЕК від 05 січня 2012 року (серія 10 ААА № 072454) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності з 03 січня 2012 року по 01 лютого 2013 року, з наступним переоглядом 11 жовтня 2011 року (а.с. 9).

Згідно висновку МСЕК від 02 лютого 2016 року (серія 12 ААА № 014990) позивачу ОСОБА_1 при повторному переогляді залишено 5% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 9-зворот).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 25.11.2011 року (а.с. 11-12) вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривала робота на підприємстві відповідача (22 років 8 місяці) в умовах шкідливих виробничих факторів, а саме шум: - еквівалентний рівень 84-88дБА при ГДР 80 дБА.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини Криворізького ЦГЗК, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником яких є ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 22 років 8 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 5 % безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення, зважаючи на встановлення 5 % втрати ним професійної працездатності безстроково.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 5% безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (8 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: