Справа № 412/7642/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тиріної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове Луганської області питання про часткове відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 412/7642/13-ц, за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До Сватівського районного суду Луганської області звернувся представник Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, боржник ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа у цивільній справі №412/7642/13-ц.

15 лютого 2019 року, ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було ініційовано питання про часткове відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 412/7642/13-ц, за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник заявника ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надала заява про розгляд справи без її участі. (8-9).,

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. (а.с. 6).,

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного:

З копії рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року вбачається, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» було задоволено частково та змінено рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року, шляхом скасування його в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення простроченого кредиту, прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту, 3% річних за прострочення кредиту, 3% річних за прострочення процентів, 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту, інфляційних витрат за прострочення кредиту, інфляційних витрат за прострочення процентів, інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту. Та було ухвалено в цій частині нове рішення, відповідно до якого, позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за: простроченим кредитом 5227,23 грн., простроченими процентами 10,18 грн., простроченою платою за обслуговування кредиту 3524,23 грн., 3% річних за прострочення кредиту 604,31 грн., 3% річних за прострочення процентів 1,16 грн., 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 403,31 грн., інфляційними витратами за прострочення кредиту 827,13 грн., інфляційними витратами за прострочення процентів 1,62 грн., інфляційними витратами за прострочення плати за обслуговування кредиту 547,12 грн., а всього 11146,29 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати у сумі 365,40 грн. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Отриманий виконавчий лист було направлено до Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, але внаслідок бойових дій його було втрачено, згідно відповіді Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 3634/16.5-41 від 20.09.2018 року вбачається, що матеріали виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» були втрачені разом з оригіналом виконавчого листа, оскільки залишилися на тимчасово непідконтрольній території.

Таким чином, отримати на сьогоднішній день дублікат виконавчого листа стягувач не має можливості.

Загальновідомим є той факт, що будівля Краснодонського міськрайонного суду Луганської області на теперішній час знаходиться на території тимчасово не підконтрольній українській владі, що дає підстави вважати втраченим судове провадження № 412/7642/13-ц за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Цивільні справи, що перебували в архіві Краснодонського міськрайонного суду Луганської області, у зв'язку із дією розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року щодо зміни територіальної підсудності справ, на зберігання до Сватівського районного суду Луганської області не надходили.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно вимогам ст. 490 ЦПК України, заява про відновлення втраченого провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі статті 493 ЦПК України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема, документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку необхідно відновити.

На запит суду, з канцелярії Сватівського районного суду Луганської області було надано копію рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області № 412/7642/13-ц, за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та копію рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року у вищезазначеній справі, що є належними та достатнім доказом для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі

Крім того, згідно з відомостями програми автоматизованого документообігу загальних судів «Д-3» Краснодонського міськрайонного суду Луганської області в провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа № 412/7642/13-ц, за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст..488-495 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Частково відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 412/7642/13-ц, за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року, а саме:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року м. Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд Луганської області у складі: головуючого судді: Смирнова В.В., при секретарі Олєйніковій Г.Г., розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Краснодона цивільну справу за уточненим позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 16.08.2008 року з відповідачем по справі ОСОБА_1 був укладений договір № Ск-1297-023133/8-2008, у відповідності до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з оформленням платіжної картки та надав споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн. за умови його повернення у строк до 16.08.2010 року, своєчасної сплати частини суми заборгованості та усіх передбачених договором платежів. Однак, відповідачем умови договору не виконувалися, в результаті чого станом на 08.08.2013 року виникла заборгованість в розмірі 43 126,27 грн. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 43 126,27 грн. та судовий збір у розмірі 431,26 грн. Згодом позивачем було уточнено позов щодо адреси відповідача.

При поданні позову від представника позивача ПАТ «Родовід Банк» надійшла письмова заява, в якій він на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмову заяву, якою не визнав позовні вимоги позивача, просив застосувати строк позовної давності та розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 16.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого було змінено на ПАТ «Родовід Банк» (установчі документи а.с. 20-29) та ОСОБА_1 за заявою останнього був укладений договір № Ск-1297-023133/8-2008, у відповідності до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з оформленням платіжної картки та надав споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн. за умови його повернення у строк до 16.08.2010 року (а.с. 12-17).

Пунктами 1.1.5, 2.14, 4.1.23 був встановлений обовязок відповідача сплачувати 0,1 % річних, плату за обслуговування споживчого кредиту у розмірі 2,7 % від суми кредиту за встановленим графіком; за прострочення строків погашення заборгованості, сплати процентів та інших платежів, сплачувати пеню за кожен день прострочення у розмірі 1 % від суми простроченого платежу.

Отримання відповідачем платіжної картки підтверджується розпискою (а.с. 16 зворотній бік).

Через порушення ОСОБА_1 взятого на себе зобов'язання станом на 08.08.2013 року виникла заборгованість в розмірі 43 126,27 грн., яка складається з: простроченого кредиту 5227,23 грн., прострочених процентів 10,18 грн.; простроченої плати за обслуговування кредиту 3524,23 грн.; пені за: прострочення кредиту 19 079,39 грн., прострочення процентів 37,15 грн., прострочення плати за обслуговування кредиту 12863,44 грн.; 3% річних за: прострочення кредиту 604,31 грн., прострочення процентів 1,16 грн., прострочення плати за обслуговування кредиту 403,31 грн.; інфляційних витрат за: прострочення кредиту 827,13 грн., прострочення процентів 1,62 грн., витрати на прострочення плати за обслуговування кредиту 547,12 грн., що підтверджується відповідним розрахунком та випискою з особового рахунку (а.с. 6-11).

За правилами ст. ст. 525 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, тобто повернення всієї суми кредиту.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами 16.08.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту, термін виконання даного зобовязання був встановлений 16.08.2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

За частинами 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що суми трьох процентів річних за прострочення платежів, пені, інфляційні втрати у звязку з несвоєчасним виконанням зобовязання нараховувались банком з 30 листопада 2008 року. Таким чином, позивачу з 30 листопада 2008 року було відомо про порушення його права. Однак, до суду за захистом порушеного права позивач звернувся лише 02 вересня 2013 року. У такому разі, оскільки строк виконання зобовязання був встановлений 16.08.2010 року, строк позовної давності для звернення до суду з цими вимогами сплив 17.08.2013 року.

Жодних доказів щодо переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Крім того, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, не заявлено клопотання про поновлення таких строків з доданням відповідних доказів, ураховуючи відсутність обставин переривання строку позовної давності, суд приходить до висновку, що заява про застосування судом позовної давності, зроблена відповідачем, є обґрунтованою. До того ж, позовна давність, у даному випадку, повинна бути застосована судом незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову у звязку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 259, ч. 1, 5 ст. ст. 261, 264, 267, 525- 527, 530, 610, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 5 - 15, 59-60, 209, 212 215, 292 Цивільного процесуального кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні уточненої позовної заяви ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Краснодонський міськрайонний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: В.В. Смирнов

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Назарової М.В.

суддів Галан Н.М., Украінцевої Л.Д.

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив, та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість в розмірі 43126,27 грн.; стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 431,26 грн. Підставами позову зазначав неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобовязань.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у задоволенні уточненої позовної заяви ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 215,63 грн., оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 16.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» /у звязку із зміною найменування ПАТ «Родовід Банк» /а.с.20-29/ та ОСОБА_1 за заявою останнього був укладений договір №Ск-1297-023133/8-2008, у відповідності до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з оформленням платіжної картки та надав споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн. за умови його повернення у строк до 16.08.2010 року /а.с. 12-17/.

Пунктами 1.1.5, 2.14, 4.1.23 був встановлений обовязок відповідача сплачувати 0,1% річних, плату за обслуговування споживчого кредиту у розмірі 2,7% від суми кредиту за встановленим графіком; за прострочення строків погашення заборгованості, сплати процентів та інших платежів, сплачувати пеню за кожен день прострочення у розмірі 1% від суми простроченого платежу.

Отримання відповідачем платіжної картки підтверджується розпискою /а.с. 16 зв/.

Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за ОСОБА_1 станом на 08.08.2013 року утворилась заборгованість в сумі 43126,27 грн., яка складається з: простроченого кредиту 5227,23 грн., прострочених процентів 10,18 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 3524,23 грн., пені за прострочення кредиту 19079,39 грн., прострочення процентів 37,15 грн., прострочення плати за обслуговування кредиту 12863,44 грн., 3% річних за: прострочення кредиту 604,31 грн., прострочення процентів 1,16 грн., прострочення плати за обслуговування кредиту 403,31 грн.; інфляційних витрат за: прострочення кредиту 827,13 грн., прострочення процентів 1,62 грн., витрати на прострочення плати за обслуговування кредиту 547,12 грн., про що свідчить відповідний розрахунок та виписка з особового рахунку /а.с. 6-11/.

Суд першої інстанції, пославшись на вимоги ст. 257, ч. 1 ст. 261, ст. 530, ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України та беручи до уваги заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Проте, такий висновок суду не відповідає матеріалам справи з огляну на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції зроблений вищезазначений висновок про відмову у задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, з посиланням на те, що строк дії кредитного договору з 16.08.2008 року до 16.08.2010 року, позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку 02 вересня 2013 року, не звертався до суду із заявою про поновлення строку та не надав жодних доказів поважності пропуску цього строку, а відповідач, навпроти, просив про застосування строку позовної давності.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарг, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Як свідчить поштовий штемпель на конверті позивача, позовну заяву разом із додатками надіслано поштою 16 серпня 2013 року /а.с. 31/.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Вказані обставини свідчать про те, що у суду першої інстанції за таких обставин не було підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин, адже перебіг строку позовної давності починається з 16.08.2010 року, коли закінчився термін дії кредитного договору між сторонами, і 16.08.2013 року був останнім днем в межах строку позовної давності.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором ніким не оспорюється.

Отже, слушними є доводи апеляційної скарги в цій частині.

Проте, судова колегія зауважує наступне.

Посилаючись на ст. 1050 ЦК України, на п. 9.1 Кредитного договору, згідно з яким умови цього договору діють до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за ним, апелянт вважає, що строк позовної давності для стягнення пені ним не пропущено, а також звертає увагу на те, що пеня ним нарахована за один останній рік невиконання кредитного зобовязання на момент подання позову, тобто з 08.08.2012 року по 07.08.2013 р.

Доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Статтею 256 ЦК України визначенно, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із статтею 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 вказаної статті).

Частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України передбачається можливість збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін, про що договір укладається у письмовій формі.

Із змісту Кредитного договору та пояснень представника апелянта встановлено, що сторони не домовлялись про збільшення позовної давності, встановленої законом.

Пункт 9.1 Кредитного договору, згідно з яким умови цього договору діють до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за ним, не містять положень про інший строк позовної давності, взагалі не містить вказівки на будь-які строки та не може застосовуватись до позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 цієї статті передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Апелянт посилається на приписи ч. 1 ст. 1050 ЦК України щодо зобовязання позичальника сплатити неустойку, хоча ці приписи стосуються неповернення своєчасно речей, визначених родовими ознаками. Однак слід зазначити, що і у вказаній нормі йдеться про нарахування пені від дня, коли речі мали бути повернуті.

Строк виконання за Кредитним договором визначено кінцевим терміном повернення 16.08.2010 р. Отже, саме від цієї дати слід обчислювати строки позовної давності: для стягнення пені один рік, для інших вимог три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частинами 4 та 5 вказаної статті визначено наслідки спливу позовної давності, який є підставою для відмови у позові, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком правомірно застосовано позовну давність до правовідносин, що виникли з приводу стягнення пені, яку позивачем пропущено. Позивачем не заявлено про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин її пропуску.

Посилання апелянта на п. 5.1.5 Кредитного договору, згідно з яким відповідач мав право звертатись до Банку з клопотанням про перенесення строків заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки таким правом позивач не скористався.

З клопотанням про зменшення розміру неустойки згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, на яку також посилається апелянт, міг звернутися відповідач, але останній таке клопотання не заявляв, натомість заявив про застосування позовної давності.

Зважаючи на вищевикладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення простроченого кредиту, прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту, 3% річних за прострочення кредиту, 3% річних за прострочення процентів, 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту, інфляційних витрат за прострочення кредиту, інфляційних витрат за прострочення процентів, інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту за пропуском строку позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно розрахунку заборгованості, який ніким не оспорюється, заборгованість за кредитним договором становить, а саме за: простроченим кредитом 5227,23 грн., простроченими процентами 10,18 грн., простроченою платою за обслуговування кредиту 3524,23 грн., 3% річних за прострочення кредиту 604,31 грн., 3% річних за прострочення процентів 1,16 грн., 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 403,31 грн., інфляційними витратами за прострочення кредиту 827,13 грн., інфляційними витратами за прострочення процентів 1,62 грн., інфляційними витратами за прострочення плати за обслуговування кредиту 547,12 грн., а всього 11146,29 грн.

В решті рішення суду ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1/ неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3/ невідповідність висновків суду обставинам справи;

4/ порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в зазначеній частині.

Виходячи із вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати у сумі 365,40 грн., що складається з 243,60 грн. /мінімальна ставка судового збору за позови майнового характеру/ та 121,80 грн. /50 % ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, за подання апеляційної скарги/.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення простроченого кредиту, прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту, 3% річних за прострочення кредиту, 3% річних за прострочення процентів, 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту, інфляційних витрат за прострочення кредиту, інфляційних витрат за прострочення процентів, інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за: простроченим кредитом 5227,23 грн., простроченими процентами 10,18 грн., простроченою платою за обслуговування кредиту 3524,23 грн., 3% річних за прострочення кредиту 604,31 грн., 3% річних за прострочення процентів 1,16 грн., 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 403,31 грн., інфляційними витратами за прострочення кредиту 827,13 грн., інфляційними витратами за прострочення процентів 1,62 грн., інфляційними витратами за прострочення плати за обслуговування кредиту 547,12 грн., а всього 11146,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати у сумі 365,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді:

Ухвала може бути оскаржена лише в частині дій суду, щодо відновлення втраченого провадження в Луганському апеляційному суді, шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, передбачених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: Л.М. Осіпенко