УХВАЛА

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 640/9517/18

провадження № 61-17257ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Аксьонової Вікторії Володимирівни на постанову Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зменшити розмір аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розміру 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення сином повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2003 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини, щомісячно з усіх видів доходу до його повноліття. На підставі судового наказу Московського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2018 року з позивача також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання його другої дитини, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач з 25 березня 2014 року мобілізований до збройних сил України, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. Син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований разом з ним в квартирі АДРЕСА_1 , за нього позивач сплачує комунальні платежі, заборгованості не має. Тому, позивач просить у зв`язку зі зміною матеріального та сімейного стану, зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, встановлений постановою Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2003 року, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набуття законної сили даного рішення суду до досягнення сином повноліття.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року скасовано, ухвалено нову постанову.У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

18 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Аксьонової В. В. на постанову Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи. Ураховуючи незмінність практики у цій категорії справ, а доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення апеляційного суду у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не додав до касаційної скарги доказів на їх підтвердження, а вказівка про це у касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване рішення ухвалене у малозначній справі.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Аксьонової Вікторії Володимирівни на постанову Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко