Постанова

Іменем України

01 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8768/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

в складі судді Васильченка О.В.

від 06 березня 2019 року

у справі №758/1662/17 Подільського районного суду м. Києва

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором оренди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує своїх обов`язків у договірних відносинах, звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути заборгованість за договором оренди в розмірі 226 680,98 грн та у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України стягнути 3% річних у розмірі 5 289,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.09.2013 між ним та ОСОБА_1 укладено Договір оренди №2, за умовами якого він передав в оренду відповідачці нежиле приміщення терміном до 30.12.2015 з орендною платою за користування цим приміщенням у розмірі 4 800,00 грн в місяць, що за офіційним курсом гривні по відношенню до долара США складало 600,00 доларів США. В Додатку №2 до Договору оренди №2 сторони погодили, що розмір орендної плати за користування орендованим приміщенням орендар частково сплачує готівкою. Також, погодили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання даного Договору більш як на 10%, тобто більш як на 8,8 грн за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

Зазначав, що відповідачка постійно порушувала умови договору і орендну плату сплачувала несвоєчасно. За час оренди приміщення з 01.12.2013 по 30.06.2014 відповідачка сплатила лише 68 110,00 грн. Беручи до уваги умови Договору, з урахуванням Додатків до договору, та положення ст. 533 ЦК України станом на дату подання позову заборгованість ОСОБА_1 за оренду приміщення складає 8 336,25 доларів США, що по курсу НБУ станом на 30.01.2017 складає 226 680,98 грн.

Також, зазначав, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 повинна сплатити 3% річних у сумі 5 289,52 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договорами оренди в розмірі 66 690,00 грн та 3% річних у розмірі 5 289,52 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для застосування курсу іноземної валюти (долар США) для визначення суми боргу.

Судом неповно з`ясовано обставини справи, внаслідок чого не взято до уваги, що в Додатку №2 до договору сторони дійшли згоди, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання договору більш як на 10%, тобто більш як 8,8 грн за долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується. Така домовленість про збільшення розміру оплати у гривнях зазначена в договорі для того, щоб не проводити перерахунку, відповідно до ст. 533 ЦК України, та не обчислювати збільшення суми оренди в гривнях при незначному збільшенні курсу долара США.

Зазначив, що оскільки курс гривні до долару США з березня 2014 року став більше ніж 8,8 грн за 1 долар США, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України та додатків до договору оренди, заборгованість у сумі 66 690,00 грн за оренду приміщення з березня по червень 2014 року становить 8336,25 доларів США. Дана сума ним розрахована як сума всіх несплачених орендних платежів, які в договорі зазначені з урахуванням еквіваленту до долару США, відповдіно до ст. 533 ЦК України.

Також, зазначив, що 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, розраховано від суми 66 690,00, з огляду на те, що за період прострочення з 11.06.2014 по 30.01.2016 курс долара США змінювався фактично кожного дня, а тому змінювався і розмір боргу, у зв`язку з чим розрахунок 3% річних був би занадто складним.

За вказаних обставин просив частково скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2019 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди в сумі 226 680,98 грн та 3% річних в сумі 5 289,52 грн, що всього становить 231 970,50 грн.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідачка, належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася (а.с. 177-181).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.09.2013 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір №2 оренди нежилого приміщення, загальною площею 60,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . В договорі строк оренди визначено з 20.09.2013 по 31.12.2015. Орендна плата нараховується з 01.11.2013.

Пунктом 1.6 Договору №2 передбачено, що орендна плата має бути сплачена відповідачем на користь позивача не пізніше 10 числа поточного місяця незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря.

Згідно Додатку №1 від 17.09.2013 до Договору №2 орендна плата за користування приміщенням складає 1200 грн в місяць, що еквівалентно 150 доларам США.

У пункті 2 Додатку №1 від 17.09.2013 до Договору №2 сторони погодили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладення даного Договору більш як на 10%, тобто як 8,8 грн за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

Відповідно до Додатку №2 від 17.09.2013 до Договору №2 від 17.09.2013, окрім орендної плати, згідно Додатку №1, орендар також сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі: за листопад, грудень 2013 року та січень, лютий 2014 року - 14000 грн в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1750 доларів США; з березня 2014 року по грудень 2015 року - 14800 грн в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1850 доларів США.

В п. 2 Додатку №2 зазначено, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладення даного Договору більш як на 10%, тобто як 8,8 грн за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

Згідно Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 23.09.2013 ФОП ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла нежитлове приміщення, загальною площею 60,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з реєстрацією ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця у жовтні 2013 року, на підставі Додаткової угоди до Договору №2 від 17.09.2013, сторони погодили припинити Договір оренди №2 з 30.11.2013. Згідно Акту прийому-передачі (повернення) нежилого приміщення від 30.11.2013, нежитлове приміщення в належному стані повернуто позивачу.

30.11.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №3 оренди нежилих приміщень, загальною площею 60,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору визначено з 30.11.2013 по 31.12.2015. Орендна плата іраховується з 01.12.2013.

Згідно п. 1.6 Договору №3, орендна плата має бути сплачена відповідачем на користь позивача не пізніше 10 числа поточного місяця незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №3 від 30.11.2013 орендна плата складає 4800 грн в місяць, що за курсом гривні до долара США складає 600 доларів США. Сторони також погодили, що орендар сплачує всі комунальні послуги по нежитловому приміщенню.

В Додатку №2 до Договору №3 від 30.11.2013 сторони погодили, що крім орендної плати, згідно Додатку №1 до Договору №3 орендар сплачує орендодавцю також орендну плату у розмірі: за грудень 2013 року та січень, лютий 2014 року - 14000 грн в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1750 доларів США; з березня 2014 року по грудень 2015 року - 14800 грн в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1850 доларів США.

Відповідно до п. 2 Додатку №2 у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладення даного Договору більш як на 10%, тобто як на 8,8 грн за 1 долар США, розмір орендної плати збільшується.

Згідно Акту прийому-передачі нежилого приміщення від 30.11.2013, ФОП ОСОБА_2 передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняла нежитлове приміщення, загальною площею 60,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , у користування.

Відповідно до Додаткової угоди до Договору №3 від 30.11.2013, у зв`язку з припиненням державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 , сторони погодили припинити дію Договору оренди №3 з 30.06.2014, у зв'язку з чим нежитлове приміщення на підставі Акту прийому-передачі (повернення) нежилого приміщення від 30.06.2014 повернуто позивачу.

Судом також встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору позивач 25.12.2016 направив ОСОБА_1 претензію-вимогу про сплату суми заборгованості у розмірі 219 126 грн 67 коп.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

За приписами ч. 2, ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом першої інстанції за час оренди приміщення з 01.12.2013 по 30.06.2014 ОСОБА_1 сплачено лише 68 110,00 грн за користування майном, тобто внесено орендну плату не в повному обсязі.

Рішення суду в частині встановлених судом обставин сторонами не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції і не переглядається.

Суд першої інстанції, встановивши факт невиконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за договором оренди нежилого приміщення дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення боргу за договором оренди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано положення статті 533 ЦК України,

Т ак , згідно з ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз вказаної норми свідчить, що захист коштів від знецінення відбується шляхом визначення суми боргу за офіційним курсом іноземної валюти до національної валюти гривні, та при цьому в тому випадку, якщо інший порядок не встановлений договором.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в додаткових угодах до договору оренди сторони погодили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання даного Договору більш як на 10%, тобто більш як на 8,8 грн за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується. Тобто, підписавши додаткову угоду до договору оренди, сторони погодили, що захист коштів позивача від знецінення відбувається шляхом збільшення орендної плати у гривні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування курсу іноземної впалюти, а саме долару США, для визначення суми боргу.

Більш того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач в обгрунтування своїх доводів вказав, що домовленість про збільшення розміру оренди у гривнях при збільшенні курсу долара США більш як на 10% зазначена у договорі для того, щоб не проводити перерахунку, відповідно до ст. 533 ЦК України, та не обчислювати збільшення смуи оренди в гривнях при незначному зростанні курсу долара США.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 533 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наявним в матеріалах справи, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду відповідає вимогам закону щодо його законності та обґрунтованості, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

Я.С. Мельник