У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

28 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 622/859/14

Провадження № 22-ц/818/1693/19

Харківський апеляційний суд у складі судді Бровченка І.О.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року в складі судді Кочнєва О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ідеальну частину спільного майна подружжя під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1, яке складається із 1/2 частини земельної ділянки площею 3,6337 га, яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі державного акту серії НОМЕР_2, виданого 28.01.2005 року на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 12.11.2004 року №556, яка розташована на території Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3, та 1/2 частини автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску, придбаний 14.07.2011 року та зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про переєстрацію транспортного засобу САО 979677 від 28.05.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 частину судових витрат, а саме половину судового збору, сплаченого позивачем первинно при зверненні до суду у розмірі 121,80 грн. та половину витрат, понесених позивачем при оплаті проведеної по справі судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 393,60 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

05 лютого 2019 року до Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Перевіривши апеляційна скаргу, суд доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції, з наступних підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять поновити строк на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року.

Відповідно до ст. 354 ЦПК в редакції, чинній на день подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що під час проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення в суді першої інстанції був присутній представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 Повний текст рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року складено 18 червня 2018 року, яке вручено ОСОБА_1 30 червня 2018 року, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с. 168).

Враховуючи, що копія рішення суду вручена 30 червня 2018 року, відповідно до положень ч. 2 ст. 354 ЦПК України він має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, тобто до 30 липня 2018 року включно, однак апеляційна скарга подана до суду з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення - лише 05 лютого 2019 року.

Апелянти просять поновити строку на апеляційне оскарження, однак, жодних обґрунтованих підстав та обставин для поновлення строку, які свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянтами не зазначено, відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження в обґрунтування заявленого клопотання також не надано.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об'єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У зв'язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що клопотання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року задоволенню не підлягає.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять звільнити від сплати або розстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Статтею 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

З викладених вище норм вбачається, що перелік підстав для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору визначений законом і є вичерпним, крім того, скаржником не наведено жодних доводів та підстав, з яких вони проссять звільнити або розстрочити сплату судового збору, з посиланням та поданням відповідних доказів для звільнення або розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, наведені вище передбачені законом підстави для звільнення чи розстрочення сплати судового збору також відсутні, у зв'язку із чим, клопотання апелянта задоволенню не підлягає.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно ст. 43 учасники справи зобов'язані, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов'язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за клопотанням сторони є правом суду, а не його обов'язком, тому відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених у клопотанні підстав.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 904/9117/17.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що за апеляційною скаргою на даний час не може бути відкрито апеляційне провадження, оскільки апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2017 року ОСОБА_3 подала уточнену позовну заяву про поділ сумісної власності, в якій зазначила ціну позову - 85 946, 22 грн. (а.с. 148-150 том 2).

Згідно з п.п. 1,6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у редакції, чинній на день подання апеляційної скарги, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, чинній на день подання уточненої позовної заяви, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 грн.

Ціна позову - 85 946, 22 грн.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги складає 1289, 19 грн. (85946,22 грн. * 1% * 150%).

Таким чином, сплаті підлягає судовий збір у сумі 1289 грн. 19 коп.

Вищезазначена сума підлягає сплаті за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: УК Основ"ян/мХар Основ"янсь/22030101 ; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37999628; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) ; код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 0012; код класифікації доходів бюджету: 22030101.

У графі «призначення платежу» вказується: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Харківський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків, а саме: подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на обґрунтовані підстави для поновлення строку з поданням відповідних доказів на їх підтвердження для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року, подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Керуючись ст. 185, 357 ЦПК України, пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року- відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про звільнення або розстрочення сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати апелянту строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги: подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на обґрунтовані підстави для поновлення строку з поданням відповідних доказів на їх підтвердження для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року, подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Роз'яснити, що в разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - І. О. Бровченко