ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/981/18

Головуючий у першій інстанції - Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/922/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.,

Позивач, за зустрічним позовом відповідач: ОСОБА_1

Відповідач, за зустрічним позовом позивач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, (суддя Бездідько В.М.), ухвалене о 08 год. 16 хв. у м. Прилуки ,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0217, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, а також на ? частину земельної ділянки площею 896 кв.м. кадастровий номер :04:003:0217, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивачка з 10 червня 2009 року до 23 березня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства в листопаді 2017 року, саме в інтересах сім`ї, було набуто спірне майно, а саме збудований житловий будинок з господарсько-побутовими приміщеннями на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0217 за адресою АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача 04.02.2016 року, та земельна ділянка 16.03.2010 року. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а тому з огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, який він обґрунтовує тим, що з 10 червня 2009 року по 23 березня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Під час спільного проживання в шлюбі ними було набуто житлову квартиру АДРЕСА_2 , за спільно заощаджені грошові кошти, яка була зареєстрована на ім`я відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 серпня 2014 року. Оскільки квартира була придбана під час спільного проживання в шлюбі та за спільні сумісні кошти подружжя вона є спільною сумісною власністю сторін. Після розірвання шлюбу досягти згоди щодо спільного користування і володіння спільним майном та взаємної згоди щодо його поділу з відповідачем не має можливості. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено : визнано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 32 та земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0217, розміщених за адресою АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 32 та ? частину земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0217, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розміщенних за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 5990 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 8200 грн., а всього 14190,80 грн. В задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані сторонами докази, а саме квитанції і дані про рух коштів надають можливість достовірно стверджувати, що майно було придбано для будинку в шлюбі, тому є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. При цьому суд не прийняв до уваги доводи ОСОБА_2 про будівництво спірного будинку його батьками для особистих потреб та лише формального оформлення даного будинковолодіння на нього, оскільки надані докази на підтвердження вказаного є непереконливими. Разом з тим суд, вважав необгрунтованим посилання відповідача за первісним позовом на набуття ним у власність земельної ділянки, яка є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу відповідно до положень ч. 2 ст. 57 СК України, оскільки дана норма закону була доповнена пунктом 5 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012, а вище вказану земельну ділянку приватизовано у 2010 році. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з того, що ОСОБА_1 спростувала належними та допустимими доказами презимцію рівності часток подружжя, довівши, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за її особисті кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в порушення норм цивільного законодавства суд першої інстанції не повно і не всебічно з`ясував обставини , на які посилався відповідач ОСОБА_2 в запереченнях проти задоволення первісного та зустрічного позову; не зазначив з яких мотивів суд відхиляє надані ним докази та не дав їм оцінку; не надав мотивованої оцінки кожного аргументу наведеного ОСОБА_2 , натомість вважав доведеним ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факт купівлі квартири АДРЕСА_2 за її особисті кошти та набуття у власність подружжям будинку АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. ОСОБА_1 вважає, що суд в своєму рішенні вірно виходив з того, що , будинок за адресою АДРЕСА_1 було побудовано нею та колишнім чоловіком за власні кошти, не взявши до уваги доказів наданих ОСОБА_2 на підтвердження його позиції про те, що спірний будинок побудований батьком. Також, ОСОБА_1 погоджується з висновком суду про те, що квартира АДРЕСА_2 є її особистою власністю і вважає доводи апеляційної скарги в цій частині також необґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положенням статті 69 СК України закріплено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 10 червня 2009 року (а.с. 8), який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.03.2018 року ( а.с.9) .

Відповідно до Акту вибору та обстеження земельної ділянки, що передбачена для попереднього погодження та подальшої розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_3 від 16 квітня 2009 року було вирішено, що обстежена земельна ділянка по АДРЕСА_1 придатна для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. ( а.с.64-65)

З витягу рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 30 липня 2009 року № 7 « Про надання, вилучення, затвердження конфігурації земельних ділянок, дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою та проекту відведення земельних ділянок, вбачається, що п. 31 цього рішення внесено зміни у п.3.9 рішення міської ради (58/позачергова/сесія 5 скликання) від 1 квітня 2009 року № 1 « Про надання дозволу на підготовку матеріалів вибору земельних ділянок…», а саме замінити «… ОСОБА_3 …» на « ОСОБА_2 ». ( а.с.67)

Відповідно до Державного акту Серія ВИ № 673374 виданого на ім »я ОСОБА_2 , рішенням 69 сесії 5 скликання Прилуцької міської ради від 29.10.2009 року останньому було виділено у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд земельну ділянку площею 0.0896 га у межах згідно з планом по АДРЕСА_1 . ( а.с. 16)

Як вбачається із копії витягу з рішення № 261 від 08.06.2010 року виконавчого комітету Прилуцької міської ради Лабунцю О.О. затверджено та надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на будівництво житлового будинку з поверхом мансардного типу по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить ОСОБА_2 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 673374 від 22.03.2010 року (а.с.10, 16)

В запереченнях на первісну позовну заяву, в апеляційній скарзі та судових засіданнях як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділялась для безоплатної передачі ОСОБА_3 , як ветерану війни- учаснику бойових дій, але в зв`язку з тим що останнім було вже використано право безоплатної приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд за іншою адресою, дозволили передати це право його сину ОСОБА_2

Сторони не заперечують, що основна частина будівництва будинку по АДРЕСА_1 відбувалась в 2010 році.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_2 , про те що будинок по АДРЕСА_1 був побудований його батьком за власні кошти та власними зусиллями надав суду в тому числі видаткову накладну № PH-0000043 від 6 квітня 2010 року за якою ТОВ ВТФ « Керамік-Прилуки» поставлено ОСОБА_3 цеглу М-100 в кількості 7000 штук загальною вартістю 6594 грн, розрахунок за поставлену цеглу було проведено відповідно до квитанції №47/52 03.04.2010 ОСОБА_3 ( а.с. 73 т. 1) Також надано заказ-специфікацію № 00334 від 21 вересня 2011 року на поставку металочерепиці Opal Польша, планки конька К12м, планки торцевої ПТ 2м Ребро, шурупів саморізів 4.8*35 д.. уплотнітеля на загальну суму 16 191.60 грн. Отримувачем даного замовлення є ОСОБА_3 , адреса доставки АДРЕСА_3 . ( а.с.81) Приєднані до матеріалів справи квитанції до прибуткового касового ордеру на поставку щебню видані ТОВ « Грандбудпостач» на ім`я ОСОБА_3 від 11.10.2010 року на суму 970 грн, від 28.04.2010 року на суму 1109 грн, від 23.04.2010 року на суму 957 грн, від 20.09.2012 року на суму 1802 грн та на суму 2027 грн, а також квитанції до прибуткового касового ордеру на поставку піску від 23.04.2010 року на суму 850 грн, від 26.04.2011 року на суму 900 грн. від 07.05.2010 року на суму 850 грн, від 27.08.2013 року на суму 1464 грн.( а.с. 88-90 т. 1) Крім того надані : накладна № 28 від 08.11.2010 року про покупку ОСОБА_3 квадратів в кількості 5 штук на загальну суму 2250 грн , видаткова накладна № PЗ-0002742 від 31 березня 2012 року про поставку плити Penoboard на загальну суму 6021 грн за адресою АДРЕСА_3 , заявка № PRI003056 від 07.11.2012 на ім`я ОСОБА_3 про замовлення профілю на суму 640 грн, видаткова накладна № Инт-068922 від 25 листопада 2011 року на ім`я ОСОБА_3 про придбання профнастилу на суму 5847,66 грн. Також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.04.2009 року на суму 500 грн про сплату ОСОБА_3 за акти виміру земельної ділянки для будівництва та господарських споруд та від 07.04.2009 року на суму 1100 грн про сплату ОСОБА_3 за топозйомку земельної ділянки в 244 кварталі. Крім того, надано накладні на ім`я ОСОБА_3 від 07.03.2014 року про придбання останнім міжкімнатних дверей з фурнітурою на суму 17250 грн та від 14.04.2014 року на суму 13231 грн про придбання комплекту дерев`яних заготовок на сходи, адреса доставки зазначено АДРЕСА_1 . На підтвердження платіжоспроможності батька ОСОБА_2 надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України , згідно якого ОСОБА_3 працював у ВП Полтавський загін воєнізованої охорони ДП Південна Залізниця та ним було отримано заробітної плати за період з 2010 по 2012 рік на загальну суму 109649грн (сума зазначена без вирахування податків). Крім того, ОСОБА_2 надано в якості доказів довідку з Фіскальної служби про отримання його матір`ю прибутку від зайняття підприємницькою діяльністю за 2010- 2012 рік в розмірі 143869 грн. ( а.с 201 т. 1)

На спростування вказаних доказів та позиції ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не надано жодного доказу, які б вказували, що будівельні матеріали придбані ОСОБА_3 , а саме: цегла, пісок, щебінь, металочерепиця, профнастил, плити, квадрати, міжкімнатні двері, заготовки для сходів і інші будівельні матеріали за зазначеними вище документами в 2010-2012, 2014 роках, останнім були використані на будівництво іншого об`єкту, чи використані ним в інший спосіб. Доказів придбання будівельних матеріалів на спорудження будинку колишнім подружжям ОСОБА_5 в період часу з 2010 року по 2012 рік суду не надано. Крім того, з наданих суду доказів про доходи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період часу з 2010 року по 2012 рік вбачається, що ОСОБА_2 працював у Прилуцькому районному відділі Управління міністерства Надзвичайних ситуацій та отримав заробітну плату у розмірі 66008 грн ( сума зазначена без вирахування податків)( а.с. 202). Доказів отримання ОСОБА_1 доходів не надано.

Надані в якості доказів інші товарні чеки, а саме від 28.02.2010 року № 47, від 15.11.2010 року № 3, від 22.01.2010 року №24. Від 17.07.2013 року, роздрібні накладні від 15.06.2015 року, від 22.05.2017 року, видаткова накладна від 14 березня 2012 року, від 7.06.2010 року,фіскальні чеки, видаткова накладна від 24.10.2011 року, від 7 березня 2017 року, від 3 березня 2010 року, від 27.04.2015 року, від 28.04.2015 року, від 26.11.2011 року, від 13.11.2012 року, від 10.11.2011 року. Від 22.07.2013 року, 10.03.2011 року, від 15.06.2015 року, від 11.03.2010 року, від 19.09.2017 року, товарні чеки від 10.11.2016 року, від 18.10.2012 року, від 19.06.2010. від 22.10.2017 року, від 21.03.2017 року.04.04.2017 року,від 19.04.2017 року хоча і підтверджують придбання будівельних матеріалів, але не містять даних хто саме був їх замовником та одержувачем. Надані квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.12.2010 року, квитанція від 10.08.2011 року, від 10 серпня 2011 року, від 24.03.2010 року, від 30.09.2010 року не містять даних за що саме сплачувались кошти ОСОБА_3 , квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.02.2012 року, від 28.01.2011 року, рахунок від 09.09.2011 року та від 27.01.2011 року містять дані про сплату коштів іншими особами. Зазначені докази суд не може прийняти до уваги, оскільки вони є неналежними та не підтверджують, що саме ОСОБА_3 був покупцем будівельних матеріалів за наданими фінансовими документами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 не заперечував, що батько ОСОБА_2 надавав допомогу в будівництві будинку.

Отже, аналізуючи надані суду докази, колегія суддів апеляційного суду вважає доведеним факт придбання будівельних матеріалів на загальну суму 33901 грн в період часу з 2010 року по 2012 рік а також оплати за оформлення технічної документації на земельну ділянку в розмірі 1600 грн батьком ОСОБА_3 та використання цих будівельних матеріалів на будівництво будинку по АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження будівництва будинку в зазначений період колишнім подружжям, як і не містять доказів фінансової можливості з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 здійснювати таке будівництво в період часу з 2010 року по 2012 рік за кошти їхньої сім`ї. Також суд враховує молодий вік колишнього подружжя на той час. Натомість надані докази ОСОБА_2 підтверджують його позицію про те, що вказаний будинок в період часу 2010 року по 2012 рік будувався за кошти його батька. Також суд приймає до уваги надані докази на підтвердження придбання міжкімнатних дверей та матеріалів для будівництва сходів в березні-квітні 2014 року ОСОБА_3 на загальну суму 30481 грн та використання цих матеріалів для будівництва будинку по АДРЕСА_1 .

Також в якості доказів суду надані квитанції про сплату ОСОБА_2 за приєднання будинку по АДРЕСА_1 до мережі газопостачання від 08.10.2013 року на суму 13273, від 04.10.2013 року на суму 476 грн та на суму 982,44 грн, від 04.10.2013 на суму 72.77 грн. від 09.01.2014 року на суму 1578 грн, від 21.06.2013 року на суму 138.47 грн, від 21.06.2013 року на суму 363,86 грн від 04.10.2013 року на суму 27.70 грн. Вказані оплати проводились в період часу коли мати ОСОБА_1 через систему WESTERN UNION пересилала доньці особисті кошти з Іспанії, вього в 2013 році було отримано 2290 Євро. Також ОСОБА_2 працював та отримував стабільний прибуток. Суду не надано переконливих доказів про те, що кошти отримані ОСОБА_1 від матері та заробітна плата ОСОБА_2 не були використані колишнім подружжям для будівництва будинку, а навпаки надано докази, які свідчать про витрати колишнього подружжя на будівництво будинку. Належних доказів придбання будівельних матеріалів батьком ОСОБА_2 чи іншої допомоги в 2013 році матеріали справи не містять.

Технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 було виготовлено 10 квітня 2015 року.( а.с. 68-70) Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 06.02.2016 року. Реєстрація права власності була здійснена уповноваженою особою ОСОБА_3 (а.с. 14 т.1, т.2)

Згідно висновку про вартість земельної ділянки ПП «Незалежна експертна оцінка «НЕО» станом на 26 березня 2018 року вартість земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою АДРЕСА_1 становить 46153 гривень. (а.с.17)

Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки від 28.02.2018р. ПП «Експерт» ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 складає 1092687 гривень. (а.с.15)

Відповідно до приєднаних до матеріалів справи доказів, а саме доказів перерахування на адресу ОСОБА_1 її матір`ю коштів із закордону вбачається, що позивачем за первісним позовом було отримано через систему WESTERN UNION також кошти в сумі 2014 році - 5990 грн, в 2015 році - 1100 грн. ( а. с. 20-48)

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду аналізуючи норми діючого законодавства та фактичні обставин справи приходить до висновку про те, що подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності та частки цього майна повинні бути рівними, але оскільки у набутті майна, а саме будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 подружжям, приймав учась батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, вирішувати питання поділу цього майна є неможливим, оскільки ОСОБА_3 не залучений до участі в справі як сторона у справі. Залучення ж ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору звужує його процесуальні права та позбавляє права захищати свої права, як особи яка приймала участь у набутті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , оскільки судом не вірно застосовано норми ч. 2 ст. 57 СК України, які підлягають застосуванню у випадку поділу земельних ділянок на яких не розміщені об`єкти нерухомого майна. У даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 120 ч. 4 Земельного кодексу та ч. 1 ст.377 ЦК України, які передбачають, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільвого призначення пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню, оскільки вимоги позивачки за первісним позовом про визнання будинку та господарських будівель спільним сумісним майном подружжя та поділ цього майна не можливо вирішити без залучення до участі в справі ОСОБА_3 , а позовні вимоги щодо поділу земельної ділянки на якій розташовані будинок та господарські будівлі без вирішення питання поділу будинку.

Згідно до договору купівлі-продажу від 12 серпня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_2 вартістю 149 000 грн. ( а.с.131-132 т. 1)

На підтвердження сплати коштів за квартиру ОСОБА_1 надано розписки продавця квартири ОСОБА_6 про отримання останнім коштів у сумі 64 000 грн від 12.08.2014 року та на суму 28.07.2014 року на суму 3600 грн.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги представником ОСОБА_1 - адвокатом Кантур О.А. до суду апеляційної інстанції надано копію договору купівлі продажу від 12.08.2014 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (продавець ? квартири АДРЕСА_2 ) про продаж ОСОБА_1 , від імені своєї матері ОСОБА_8 , належної на праві власності 1/2 частини житлового будинку з належною частиною господарсько- побутових будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_6 вартістю 120000 гривень. Колегія суддів, вважає вказаний договір належним та допустимим доказом та приймає до уваги виходячи з того, що ОСОБА_1 особисто не приймає участі в судових засіданнях, перебуває за кордоном, її представник хоча і був обізнаний про особливості укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та про джерело походження коштів на придбання спірної квартири, але не мав доказів на підтвердження укладання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з належною частиною господарсько- побутових будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_5 . Зазначена позиція підтверджена в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.07.2018 року, яка вказує на відсутність даних про набуття ОСОБА_7 12.08.2014 року зазначеного майна(1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами). Отримана від ОСОБА_1 копія договору та надана представником не містить підписів сторін договору, на його офіційний запит нотаріус відмовив у наданні доказів укладення вище зазначеного договору.

Доказів наявності у колишнього подружжя коштів на придбання квартири суду не надано, як і ненадано доказів написання розписки ОСОБА_7 про отримання ним коштів за продаж належної йому на праві власності ? частин квартири АДРЕСА_2 . Також відсутні докази на підтвердження про більшу вартість квартири.

ОСОБА_1 на підтвердження того, що розрахунок з продавцем квартири ОСОБА_6 було проведено за кошти, які вона отримала від своєї матері ОСОБА_8 в якості переказів через систему WESTERN UNION надано квитанції про здійснення валютно обмінних операцій, а саме від 12.08.2014 року на суму 8500 грн, від 12.08.2014 року на суму 59675 грн що в еквіваленті становить 4000 Євро , від 30.07.2014 року на суму 16050 грн., ( а.с.175,170,173 т.1)

Аналізуючи докази надані ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки квартира АДРЕСА_2 була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 та є її особистою власністю.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо безумовності доказу заяви ОСОБА_2 написаної ним на ім`я нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу квартири, оскільки до повноважень нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу не входить перевірка достовірності інформації зазначеної в заяві.

Доводи апеляційної скарги про те, що вартість квартири була значно більша ніж про це зазначено в договорі купівлі-продажу від 12.08.2014 року , а також що квартира була придбана за особисті кошти подружжя не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження вказаного суду не надано жодного належного та допустимого доказу. Натомість докази про обмін валюти в дату укладення договору купівлі продажу на суму зазначену в розписці та укладення договору купівлі-продажу майна належного матері ОСОБА_1 в один день та одночасно з укладенням договору про набуття квартири АДРЕСА_2 спростовують позицію ОСОБА_2 .

Крім того, не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо витрачання коштів ОСОБА_1 отриманих нею в якості переказів на утримання квартири АДРЕСА_6 та на утримання модшої сестри , оскільки власниками зазначеної квартири є ОСОБА_9 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , які зобов`язані утримувати свою власність. Сам факт наявності модшої сестри, яка не проживала постійно з ОСОБА_1 ( постійне проживання з батьком) не підтверджує, що кошти отримані із-за кордону відповідачкою за зустрічним позовом витрачались на утримання сестри.Крім того суд звертає увагу, що всього відповідно до наданих письмових доказів ОСОБА_8 своїй донці ОСОБА_11 було перераховано за 2013-2015 роки 11570 Євро, що є значно сумою.

Належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 суду не надано, приєднаний в якості доказів догорів про виготовлення вікон не містить дати та адреси надання таких послуг, а тому не є належним доказом, як і інші товарні чеки від 20 вересня 2014 року та27 січня 2017 року.

ОСОБА_1 в якості доказів погашення заборгованості по комунальних послугах по квартирі АДРЕСА_2 надано квитанції про здійснення нею валютно обмінних операцій від 13.08.2014 року на суму 6960 грн, від 18.08.2014 року на суму 5985 грн, що підтверджує її позицію про погашення заборгованості по комунальних платежах за особисті кошти. Доказів фінансової можливості та погашення такої заборгованості по комунальних послугах з бюджету сім`ї колишнього подружжя суду не надано.

Враховуючи викладене в сукупності, рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та в частині стягнутого судового збору скасувати з ухваленням в цих частинах нового судового рішення. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги і скасуванням рішення суду в частині задоволення первісного позову з ОСОБА_1 належить стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9598,5 грн (((1 092 687 грн + 46 153 грн) : 2) х 1%) - за вимоги майнового характеру, а також 704,8 грн (1762 х 0,4) за вимоги немайнового характеру) х 150%) за апеляційний розгляд справи.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 про скасування рішення суду в частині задоволення зустрічного позову з позивача за зустрічним позовом належить стягнути понесені відповідачем за зустрічним позовом витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, втому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно договору про надання правової допомоги №180/2-ц від 22 січня 2018 ркоу адвокат Кантур О.А. зобов`язується здійснювати представництво інтересів клієнта ОСОБА_1 у справі про поділ майна подружжя, правова допомога за даною Угодою буде надаватись в суді першої інстанції, а за необхідності в суді апеляційної інстанції (а.с.52 т.1).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Кантуру О.А. гонорар за представництво інтересів в апеляційному суді 6000 грн.

Враховуючи характер спірних відносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на участь у судовому засіданні апеляційного суду, що становив близько 2,5 годин, колегія суддів вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат адвоката та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн у рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та в частині стягнутого судового збору скасувати

.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 9598 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) 3000 грн у рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 4 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: