Справа № 454/602/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/1573/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3»яка ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3»яка ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3»яка М.С., просив стягнути з відповідача 12299,62 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 08.07.2014 року відповідач отримав кредит в розмірі 600 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_5 виконав свої зобовязання по договору в повному обсязі, надав відповідачу кредит у визначеному розмірі, однак відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобовязання за даним договором.

Внаслідок порушення умов договору відповідачем станом на 31.01.2017р. виникла заборгованість в розмірі 12299,62 грн., яку просив стягнути в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, 22.04.1980р.н., ідентифікаційний №, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, заборгованість за кредитним договором від 08.07.2014р. в розмірі 12299 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6, 22.04.1980р.н., ідентифікаційний №, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1600 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3»як М.С., з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі не заперечує, що отримав в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківську картку, однак йому не відомо, чи встановлений на ній кредитний ліміт, картку отримав для платежів, але так і нею не скористався.

При цьому, анкету-заяву заповнював працівник банку, в такій відсутня інформація щодо кредитного ліміту і взагалі наявність такого.

Заперечує факт отримання грошей за карткою чи будь якого іншого її використання для розрахунків, тобто заперечує отримання кредиту, а відтак і його погашення.

Покликається на те, що встановленням кредитного ліміту та видачею платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит, а обовязок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування такими виникає у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів.

Стверджує, що позивач не надав доказів отримання відповідачем кредитних коштів, банк не зазначає ні номеру картки, ні номеру рахунку.

Звертає увагу, що не підписував Умови та правила надання банківських послуг та ОСОБА_5, що в силу позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 11.02.2015 року (справа № 6-240цс14) свідчить про те, що не підписані умови не є складовою частиною договору.

Також, на думку апелянта, подання позивачем доказів недержавною мовою порушує вимоги закону та право на захист, не сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відподач ОСОБА_3»як М.С. викликався в судове засідання та не з»явився, повідомлення про вручення судової повістки повернулося в суд за закінченням терміну зберігання (а.с.130).

Представник відповідача ОСОБА_7 , будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 129) в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що випискою з рахунку підтверджується зняття коштів з банкомату та безготівковий розрахунок в магазинах, що спростовує доводи відповідача про те, що він не укладав кредитного договору та не отримував жодних коштів за даним договором, оскільки останній одразу після відкриття карткового рахунку використовував кредитні кошти та 21.07.2014 року перевіряв баланс (залишок грошових коштів) на рахунку.

Суд зазначив, що відповідач ОСОБА_6, подаючи анкету-заяву від 08.07.2014р., попередньо ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, погодився з ними та бажав укласти договір на таких умовах, усвідомлював наслідки невиконання своїх зобвязань, тому сторони вільно здійснили своє волевиявлення, у належній формі досягли згоди щодо істотних його умов, при цьому жодних підстав вважати, що певні обставини вплинули на волевиявлення сторін немає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

З наданої суду Анкети-заяви б/н від 08.07.2014 року встановлено, що ОСОБА_3»як М.С. погодив, що ця заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ. Він зобов»язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ (а.с. 6).

Кредит надано відповідачу у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою із сплатою 2,5% на місяць.

В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами був укладений договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Таким чином, відповідач зобовязався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами, що спростовує доводи відповідача в цій частині, які між тим суперечать одне одному, оскільки заперечуючи в одній частині факт укладення спірного кредитного договору, в іншій частині відповідач стверджує про отримання кредитної картки.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Картка є власністю банку та видається для тимчосового використання.

Підписання договору є прямим і безумовним погодженням клієнтом будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4 Умов), що спростовує доводи апелянта в частині відсутності на картці кредитного ліміту.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач не заперечує факт отримання банківської картки в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», при цьому банк свої зобовязання виконав, що підтверджується випискою за період з 08.07.2014 року по 31.10.2017 року, згідно якої ОСОБА_6 в період з 10.07.2014 року по 04.08.2014 року включно використав 596,11 грн. кредитних коштів з вищевказаного карткового рахунку, шляхом зняття коштів з банкомату та шляхом безготівкового розрахунку в магазинах (а.с. 61-66).

Таким чином, покликання сторони відповідача на ту обставину, що ОСОБА_6 не укладав кредитного договору та не отримував жодних коштів за даним договором спростовується тим, що останній одразу після відкриття карткового рахунку використовував кредитні кошти та 21.07.2014р. перевіряв баланс (залишок грошових коштів) на рахунку.

З матеріалів справи встановлено, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов, відповідач користувався кредитним лімітом, отже погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання недійсності кредитного договору відповідач не ставив, такого спору на розгляді в суді не було, у встановленому порядку такий не визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Згідно з пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банком послуг карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно.

Строк дії картки Універсальна, яка видана на імя ОСОБА_3»яка М.С., визначена 04 місяць 2018 року (а.с. 118).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3»як М.С. умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором, відтак згідно поданого банком розрахунку, станом на 31.01.2017 року має заборгованість у розмірі 12299,62 грн., яка складається з 596,11 грн. заборгованості за кредитом; 7941,73 грн. заборгованості за процентами за період з 08.07.2014 року по 31.01.2017 року; 2699,89 грн. нарахованої комісії, 1061,89 грн. заборгованості по штрафах.

Доказів, які б спростовували вказану позивачем суму боргу відповідач не надав, а суд першої інстанції не здобув.

Доводи апеляційної скарги з покликанням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, є безпідставними, оскільки така не стосується предмету даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема в частині подання позивачем доказів не державною мовою, висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3»яка ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 березня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_8