Провадження № 6/761/1104/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Орел П.Ю.,

державного виконавця Савчука К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюка Р.А., стягувач: ПАТ КБ «Правекс Банк», боржник: ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва звернувся державний виконавець Борисюк Р.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження № 53862420 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва 761/24942/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 635 566,07 грн. та судовий збір в сумі 3441,00 грн.

03.05.2017 року державним виконацем було винесено постанову про відкриття вказаного провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей та 03.05.2017 року направлено копію постанови сторонам.

З метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу державним виконавцем, постановою від 03.05.2017 року накладено арешт на майно боржника в межах суми звернення стягнення. про що внесені дані до відповідних реєстрів.

З метою отримання інформації про джерела отриманих доходів боржника та зареєстрованих відкритих рахунків у банківських установах приватним виконавцем направлено запити до Державної фіскальної служби України. Також відповідні запити направлено до Пенсійного фонду України.

Згідно відповідей вищевказаних державних установ інформація стосовно боржника відсутня.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав вланості на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстровано ряд об`єктів нерухомого майна, проте вказане майно перебуває в іпотеці та на нього встановленя заборона вилучення, а тому звернути стягнення на таке майно неможливо.

Згідно відповіді РЦС МВС за боржником зареєстровано транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 11.10.2017 року державним виконавцем накладено арешт на даний транспортний засіб та оголошено його в розшук, однак станом на день звернення до суду з даним поданням транспортний засіб боржника не розшукано.

13.06.2019 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу, якою останнього зобов`язано сплатити заборгованість, надати інформацію про відкриті рахунки в банківських установах, подати декларацію про майно та доходи, надати інформацію у письмовому вигляді до відділі про наслідки виконання зазначеної вимоги.

Згідно листа Державної прикордонної служби України встановлено, що боржник неодноразово перетинав державний кордон України, що свідчить про наявність боржника грошових коштів.

Посилаючись на викладене, оскільки боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду при наявності грошових коштів для його виконання, державний виконавець звернувся до суду з даним поданням та просив його задовольнити.

В судовому засіданні державний иконавець подання підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Інші учасники судового розгляду про дату, час і місце розгляду справи не повідомлялись.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження № 53862420 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва 761/24942/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 635 566,07 грн. та судовий збір в сумі 3441,00 грн.

03.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, копію постанови направлено учасникам виконавчого провадження, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також сплатити борг у розмірі за рішенням суду.

03.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника копію якої направлено учасникам виконавчого провадження.

Згідно матеріалів подання державним виконавцем скеровано запити до ДФС України щодо отримання інформації про рахунки, відкриті боржником та про джерела отримання доходів боржника, а також до ПФУ щодо інформацію про осіб-боржників, які отримують пенсію, а також про місце роботи.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві від 02.06.2017за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

11.10.2017 року державним виконавцем накладено арешт на даний транспортний засіб та оголошено його в розшук.

Згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в м. Києві від 26.10.2017 року транспортний засіб поставлено на облік ІС "Відеоконтроль-РУБІЖ".

14.11.2018 року державним виконавцем здійснено виклик боржника, відповідно до якого остання мала з`явитись до державного виконавця 23.11.2018 року о 09.00 год., з метою надання пояснень по факту невиконання рішення суду, повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надання достовірної інформації про майно (кошти), що перебувають у власності боржника, достовірні відомості про місце роботи, однак остання за викликом не з`явилась.

З відповіді ДФС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, а також номери відкритих рахунків щодо ОСОБА_1 інформація стосовно боржникавідсутня.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, інформація щодо боржника ОСОБА_1 не знайдена.

Згідно відповіді Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 28.11.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України віл 09.11.2018 року ОСОБА_1 протягом 2017-2018 років чотири рази перетинала державний кордон України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані державним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження, не свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні в розумінні ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, надані копії документів виконавчого провадження не містять належних доказів, що боржник ухиляється від явки до державного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження.

Крім того, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання виконавчого напису шляхом залишення території України, а також доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Окрім того, в матеріалах подання відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що боржник взагалі обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження і необхідність погашення боргу, оскільки доказів направлення та отримання ним чи іншою особою в його імені повідомлень державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та необхідність погашення боргу матеріали подання не містять.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.

Таким чином, до подання державним виконавцем не було долучено жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні має намір ухилятись від виконання судових рішень, в тому числі і шляхом залишення території України. Сам факт невиконання в добровільному порядку рішенння суду не може вважатися ухиленням від виконання чи перешкоджанням в його виконанні.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця у зв`язку із його передчасністю.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюка Р.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено: 30.09.2019 року.