Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4414/16-ц

провадження № 61-28081 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), КривцовоїГ. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідачі: дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України «Західукргеологія», ОСОБА_5;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова у складі судді Румілової Н. М.

від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б., від 15 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України «Західукргеологія» (далі - ДП НАК «Надра України «Західукргеологія»),

ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2014 року на

вул. Рудненській, 4 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля УАЗ 374194, реєстраційний номер

НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Nissan Bluebird, реєстраційний номер НОМЕР_1, під його керуванням, внаслідок чого належний йому автомобіль отримав механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, заподіювача шкоди, на момент

ДТП була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Статус» (далі - ПрАТ «СК «Статус»). У зв'язку з цим він звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Статус»за захистом свого права на отримання страхового відшкодування.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня

2015 року, що набрало законної сили, стягнуто з ПрАТ «СК «Статус» на його користь 9 052, 17 грн страхового відшкодування, 350 грн за проведення експертизи, 243,60 грн судового збору, а всього 9 645, 77 грн. Проте вказане судове рішення не виконане, страхове відшкодування не виплачене.

Позивач вважав, що за таких обставин завдану йому шкоду повинен відшкодувати винний у ДТП ОСОБА_5 та ДП НАК «Надра України «Західукргеологія», як роботодавець особи, яка завдала шкоду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути відповідачів

у солідарному порядку на його користь: 9 052, 17 грн - страхового відшкодування, 350 грн - за проведення експертизи, 551,21 грн - судового збору та 3 тис. грн - витрат на правову допомогу, а всього 12 953,38 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач на свій власний

розсуд обрав спосіб судового захисту свого права вимоги шляхом звернення

з позовом до ПрАТ «СК «Статус», у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, унаслідок чого за рішенням суду стягнуто розмір страхового відшкодування, а подвійне стягнення суми завданої шкоди законом не передбачено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що існує судове рішення, що набрало законної сили, яким задоволено вимоги позивача щодо відшкодування йому завданої шкоди, а тому позивач скористався своїм правом вимоги, обравши на власний розсуд спосіб її реалізації. При цьому позивачем належними та допустимими доказами не доведено припинення діяльності ПрАТ «СК «Статус».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити частково, стягнувши з ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» на його користь 9 052, 17 грн - на відшкодування майнової шкоди, 350 грн - за проведення експертизи, 3 тис. грн - витрат на правову допомогу та судові збори. У решті позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребуваної її матеріали з Залізничного районного суду м. Львова.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволені позову, оскільки не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, згідно з якими право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди у деліктному зобов'язанні. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Факт відмови позивача від вимоги до страховика підтверджується листом державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13 квітня

2017 року, відповідно до якого виконавчий лист, виданий 22 травня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення боргу у розмірі

9 645, 77 грн з ПрАТ «СК «Статус»на користь ОСОБА_4 до відділу на повторне виконання не надходив.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статтях 1166, 1188 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Внаслідок ДТП виникає два види зобов'язань: деліктне - між винуватцем і потерпілим та договірне - між потерпілим і страховою компанією, що застрахувала винуватця. Відповідно відшкодування шкоди можливе за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.

Судами встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду

м. Львова від 08 квітня 2015 року, що набрало законної сили, стягнуто з ПрАТ «СК «Статус» на користь ОСОБА_4 9 052, 17 грн страхового відшкодування, 350 грн за проведення експертизи, 243,60 грн судового збору, а всього

9 645, 77 грн.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

З огляду на викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що позивач на свій власний розсуд обрав спосіб судового захисту свого права вимоги шляхом звернення з позовом до ПрАТ «СК «Статус», у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, внаслідок чого за рішенням суду, що набрало законної сили, стягнуто на його користь розмір страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги про те, що ПрАТ «СК «Статус»фактично не існує, а тому заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня

2015 року, що набрало законної сили, виконати неможливо, безпідставні,

так як відомості про припинення діяльності ПрАТ «СК «Статус»у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

Посилання касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, також не заслуговують на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду України

у постанові від 04 липня 2018 року № 14-176цс18, справа № 755/18006/15-ц, відійшла від такого висновку Верховного Суду України. Крім того, позивач не відмовлявся від свого права вимоги до страховика, а навпаки реалізував своє право шляхом звернення з позовом до ПрАТ «СК «Статус»і рішенням суду, що набрало законної сили, його позов про стягнення страхового відшкодування задоволено і його право, яке знаходиться у площині виконавчого провадження, захищене. Також не може бути свідченням того, що позивач відмовився від свого права вимоги до страховика, ненадіслання на повторне виконання до виконавчої служби виконавчого листа.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник