Номер провадження: 22-ц/813/856/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року та ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.

09 липня 2013 року представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 869 803,38 гривень та судовий збір за подання позовної заяви (т. 1, а.с.2-4).

Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року позовні вимоги АТ «Дельта Банк» були задоволені (т. 1, а.с.99-100).

03.09.2014 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, яка була залишена без задоволення ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року (т. 1, а.с. 107-112, 124-125).

30.10.2014 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, яка була залишена без задоволення ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2014 року (т. 1, а.с. 129-135, 149-150).

Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.

Представник позивача, в обґрунтування свого позову, посилалась на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 400,00 USD з розрахунком 13,5 % річних на строк з 13.06.2008 року по 13.06.2018 року, виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, згідно з укладеним договором поруки між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта банк» набув права вимоги по кредитному договору. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно кредитного договору. Станом на 20.06.2013 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 869 803,38 грн (т. 1, а.с.2-4).

В процесі розгляду справ в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (визнання строку позовної давності за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року таким, що минув) (т. 1, а.с. 60-61).

Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідача належним чином не виконують свої зобовязання, а саме не сплачують заборгованість за кредитним договором, а також відсотки за користування ним та пеню за несвоєчасне повернення кредиту, а тому вирішив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року ОСОБА_2 07.11.2014 року подала до суду апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 154-159). 26.12.2014 року ОСОБА_3 також направила апеляційну скаргу на вказане заочне рішення (т. 1, а.с. 166-172).

08.04.2015 року ОСОБА_2 подала додаткові пояснення на апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 193-197).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 13.05.2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала до суду додаткові пояснення по справі (т. 1, а.с. 228-229). Крім того, 13.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області було вирішено визнати обовязковою явку представника позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання, а також витребувати в позивача оригінал кредитної справи за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року (т. 1, а.с. 235-235). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016 року було вирішено повторно витребувати вказану кредитну справу та визнано явку представника позивача в наступне судове засідання обовязковою (т. 1, а.с. 276-277). До судових засідань в період між постановленням вказаних ухвал представник позивача не зявлявся. Поштову кореспонденцію щодо проведення судового засідання отримував (т. 1, а.с. 247, 259, 260, 264, 265, 270, 271, 280, 281).

11.05.2016 року від ПАТ «Дельта Банк» надійшло клопотання про перенесення судового засідання (т. 1, а.с. 284).

07.06.2016 року ПАТ «Дельта Банк» на виконання ухвали від 09.03.2016 року направили до апеляційного суду копії документів за спірним кредитним договором (т. 2, а.с. 1, 2-156).

05.10.2016 року позивачу апеляційним судом було надіслано лист щодо того, що ухвалою було витребувано оригінал кредитної справи та визнано явку представника позивача обовязковою (т. 2, а.с. 172).

03.07.2017 року ОСОБА_2 отримала судові повістки для направлення сторонам (т. 2, а.с. 208). В матеріалах справи міститься клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення судового засідання та призначення наступного після 10.01.2018 року (т. 2, а.с. 215).

25.09.2018 року від представника ПАТ «Дельта Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (т. 3, а.с. 8-11, 16-18). 21.12.2018 року від ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення на відзив позивача на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 22-26).

В звязку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 просила задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.

Апелянт ОСОБА_2вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому апелянт звернув увагу на те, що при зверненні до суду позивачем було порушено строк позовної давності. А також на те, що позивач зазначає, що він є новим кредитором за спірним кредитним договором, однак жодних підтверджень переходу права вимоги до суду не надав. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 154-159).

Апелянт ОСОБА_3 зазначила, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивачем було пропущено строк позовної давності та не надано до суду підтверджень щодо переходу права вимоги за спірним кредитним договором до позивача. Крім того, апелянт звернула увагу на те, що, за обставинами справи, у кредитора виникло право предявити вимогу до поручителя щодо виконання порушеного зобовязання починаючи з травня 2009 року протягом наступних шести місяців, однак кредитор направив до суду позов лише 30.06.2013 року, тобто після встановленого законом строку. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 166-172).

Позивач у своєму відзиві зазначив, що згідно основного зобовязання строк дії кредитного договору закінчився лише 13.06.2018 року, а отже, на думку позивача, строк позовної давності повинен обраховуватися з 14.06.2018 року. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання забезпеченого ним зобовязання. В листах АТ «Укрсиббанк» від 2009 року мова йшла про попередження боржника та поручителя про порушення умов кредитного договору, а позивач отримав право вимоги тільки 08.12.2011 року. Також позивач зазначив, що суду були надані належні докази на підтвердження переходу права вимоги до нього за спірним кредитним договором, а тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін (т. 3, а.с. 8-11).

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які зявились, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції 13.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 68 400 доларів США. За умовами вказаного договору, п. 1.2. строк повернення кредиту - 13.06.2018 року, позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 1045 доларів США (т. 1, а.с. 5-12).

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 0 13.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 210813. Відповідно до п. 3.1. договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (т. 1, а.с. 13-14).

30.03.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_2 лист, яким повідомив, що станом на 30.03.2009 року розмір сукупної заборгованості за кредитним договором складає 66699,81 дол. США та вказав, що відповідно до положень укладеного договору, термін дострокового повернення кредиту ОСОБА_7 вважає таким, що настав. Тому ОСОБА_7 вимагав від позичальника дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та комісій у повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати отримання листа. ОСОБА_7 зазначив, що у випадку невиконання вимоги протягом встановленого строку Банком будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 70).

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв на підставі договору купівлі-продажу право вимоги за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_3 в забезпечення вказаного кредитного договору (т. 1, а.с. 22,23-24).

27.03.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направили досудові вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та повідомили, що прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 15.03.2013 року складає 33854,95 дол. США, загальна сума заборгованості станом на 04.03.2013 року 104947,24 дол. США (т. 1, а.с. 19,20). Відповідно до довідки від 20.06.2013 року заборгованість за кредитним договором складає 108820,64 доларів США (тіло кредиту 66699,81 дол. США, відсотки 42120,83 дол. США (т. 1, а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонам

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, діючим цивільним законодавством одним з основоположних принципів встановлений обовязок боржника виконати своє зобовязання належним чином, який полягає в тому, що зобовязання повинно бути виконане належними сторонами, в належний спосіб, щодо належного предмета, та у встановлений строк. Неможливість виконання грошового зобов'язання боржником не звільняє його від встановленої законом відповідальності. Так само відносно кредитора. В тому випадку, якщо кредитор недобросовісно виконує свої зобовязання, боржник має право застосувати передбачений законом порядок захисту своїх порушених прав та інтересів. Відтак, з наведеного вбачається, що діючим цивільним законодавством встановлений спеціальний механізм, спрямований на підтримання балансу інтересів сторін договору, який полягає в наданні відповідних гарантій сторонам договору та способів захисту, у випадку порушення їх прав та інтересів.

За обставинами даної справи умовами кредитного договору встановлений обовязок боржника повертати кредитні кошти частинами (ануїтентними платежами). Боржник прострочив виконання чергової частини зобовязання внаслідок чого кредитор направив боржнику вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту. З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 вимогу кредитора у встановлений ним строк (30 календарних днів з дати отримання листа) не виконала. Так, оскільки вимога не була виконана добровільно та в повному обсязі у встановлений кредитором строк, то слід виходити з того, що в кредитора залишилась можливість альтернативного звернення до суду з позовними вимогами про стягнення відповідного розміру заборгованості.

Оскільки умовами спірного кредитного договору виконання зобовязання встановлено ануїтентними платежами строк позовної давності щодо кожного з них починає обраховуватися окремо. Банк звернувся до суду з відповідним позовом 09.07.2013 року. За умовами кредитного договору погашення кредиту здійснюється ануїнетними платежами в розмірі 1045 доларів США кожного місяця. Відтак, оскільки заборгованість за кредитним договором існує, наявність такої заборгованості не заперечується сторонами в справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували встановлених обставин справи в системному взаємозвязку з основними принципами та діючими положеннями цивільного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача (боржника) на користь позивача (банку) заборгованості за кредитним договором у відповідному розмірі з обрахуванням ануїтентних платежів в межах трирічного строку позовної давності (до моменту звернення до суду з відповідним позовом). При цьому обсяг стягнення обмежений розміром заявлених позовних вимог та не може бути більше аніж було заявлено позивачем.

Щодо інших доводів апеляційних скарг. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобовязання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобовязання не предявить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не предявить позову до поручителя. Для зобовязань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобовязання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За ч. 3 вказаної статті строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Апеляційний суд, враховуючи обставини справи та доводи апеляційних скарг вважає за необхідне зазначити, що порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. За обставинами даної справи, як було вище зазначено, умовами спірного кредитного договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та дії до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (п. 3.1.). Однак, виходячи з діючих положень цивільного законодавства, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана умова договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 ЦК України та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов'язання, а отже, й обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов'язанням. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. (Велика палата Верховного суду: справа № 490/5224/14-ц, постанова від 17.10.2018 року). Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційних скарг та задовольняє апеляційну скаргу у відповідній частині.

Щодо інших доводів апелянтів, зокрема, щодо відсутності належних доказів передачі права вимоги за спірним кредитним договором. В матеріалах справи містяться докази, надані позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги за спірним кредитним договором. Окрім того, в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції АТ «УкрСиббанк» направили до суду лист, яким повідомили, що право вимоги за кредитним договором № 0 від 13.06.2008 року було передано новому кредитору АТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу від 08.12.2011 року (т. 1, а.с. 283-284). В тому випадку, якщо відповідач вважає, що договір купівлі-продажу права вимоги за спірним кредитним договором було укладено з порушеннями діючого цивільного законодавства він має право звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, варто зауважити, що сама по собі незгода відповідача з фактом передачі права вимоги за його кредитним договором новому кредитору не звільняє його від виконання зобовязання та від відповідальності за його невиконання. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1084 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Відтак, відповідні доводи апеляційних скарг судом відхиляються.

Таким чином, враховуючи наведене, встановлені обставини справи, основні засади та положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційних скарг знайшли своє часткове підтвердження, однак, не спростували існування не виконаного належним чином зобовязанням боржника перед кредитором, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційні скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ЄДР 34047020) заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_2 від 13 червня 2008 року в розмірі 869 803,38 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитом 533 131,38 грн, та суми заборгованості за відсотками 336 671, 79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ЄДР 34047020) судовий збір в розмірі 3441 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2019 року м. Одеса