Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 1522/15310/12

провадження № 61-16452св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2012 року у складі судді Нікітіної С. Й. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до ОСОБА_3., Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» (далі - «УніКредит Банк»), третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О. В., про визнання недійсними договору про іпотечний кредит і договору іпотеки, скасування і вилучення з реєстру заборони відчуження запису про іпотеку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 липня 2011 року він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про виготовлення витягів щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_2., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме квартири АДРЕСА_1. Того ж дня йому було видано Витяги з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, з яких він дізнався, що спадкове майно обтяжене іпотекою та перебуває під забороною відчуження на підставі іпотечного договору від 20 серпня 2008 року № MRTG-96/S, укладеного між ОСОБА_2. і Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» (далі - ТОВ «УніКредит Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк». Зазначений іпотечний договір було укладено для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року № MRTG-96, укладеним між тими ж сторонами. ОСОБА_3. також є учасником цих правовідносин, оскільки дала згоду на підписання вказаних договорів та 20 серпня 2008 року уклала з ТОВ «УніКредит Банк» договір поруки. Вважає, що договір про іпотечний кредит та договір іпотеки були укладені його батьком в той час, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, оскільки його поведінка протягом тривалого часу не відповідала поведінці нормальної та адекватної людини. Враховуючи викладене, ОСОБА_1, посилаючись на положення статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив визнати недійсними договір про іпотечний кредит та договір іпотеки від 20 серпня 2008 року, скасувати заборону відчуження нерухомого майна і вилучити з реєстру заборон відчуження запис про заборону відчуження, з реєстру іпотек - запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року № MRTG-96, укладений між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2. Визнано недійсним іпотечний договір від 20 серпня 2008 року № MRTG-96/S, укладений між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4742. Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2., накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В., реєстровий № 184. Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2., накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В., реєстровий № 184, реєстраційний № 7773983, контрольна сума 5450Б0БД3Г. Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В., реєстраційний № 7774067, контрольна сума 95Г9ДГ7В63.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оспорювані договори підлягають визнанню недійсними з подальшим застосуванням наслідків недійсності правочину, оскільки вони були укладені в той час, коли ОСОБА_2. не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2012 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У січні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що нотаріус не викликався в суд для надання пояснень як особа, що безпосередньо встановлювала дієздатність сторони при укладенні договору.

Судами попередніх інстанцій неправильно визначено відповідача у справі, оскільки правонаступником ТОВ «УніКреди Банк» є не ПАТ «Укрсоцбанк», а ПАТ «УніКредит Банк». В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2. було змушено укласти оспорювані договори. Експертний висновок є одним із доказів, який повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі. Вказаний висновок неповний та не категоричний, оскільки в ньому відсутні відомості про час, з якого ОСОБА_2. страждає на психічні захворювання, в ньому відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_2. хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок якого він був не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 квітня 2018 року справу № 1522/15310/12 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 20 серпня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2. було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-96, згідно з яким банк надав позичальнику кошти для придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 356 460 доларів США під 13,4 % річних на строк до 20 серпня 2023 року.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором 20 серпня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк» і ОСОБА_2. було укладено іпотечний договір № MRTG-96/S, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 20 серпня 2008 року за № 4742, за яким ОСОБА_2. передав в іпотеку банку вищевказану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяєвського районного управління юстиції Одеської області, про що в Книзі реєстрації смертей 09 березня 2009 року зроблено актовий запис № 32.

Після смерті ОСОБА_2. відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 серпня 2008 року і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2008 року, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_2. є його син ОСОБА_1, який в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно перебуває під обтяженням.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорювані договори були укладені ОСОБА_2. в той час, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними через розлади здоров'я.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та інше) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 13 березня 2017 року у справі № 2833цс16.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2011 року у справі призначено судову психолого - психіатричну експертизу, проведення якої доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні № 1.

Згідно з Актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 20 червня 2012 року № 243, складеним лікарями судово-психіатричними експертами Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1, ОСОБА_2., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в силу свого розладу здоров'я в момент укладення договору про іпотечний кредит від 20 серпня 2008 року № MRTG-96 та договору іпотеки від 20 серпня 2008 року № MRTG-96/S страждав органічним психічним розладом внаслідок перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу (21 січня 2008 року) із сплутаністю свідомості та вираженим стійким психоорганічним синдромом, внаслідок чого не усвідомлював (не міг розуміти свої дії) значення своїх дій та не міг керувати ними.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Частиною першою статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як роз'яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, врахувавши Акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 20 червня 2012 року № 243 і показання свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорювані договори укладені в момент, коли ОСОБА_2. не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, тому підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема визнання іпотечного договору недійсним.

Наслідком припинення іпотеки у зв'язку з визнанням договору недійсним згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги про те, що нотаріус не викликався до суду для надання пояснень як особа, що безпосередньо встановлювала дієздатність ОСОБА_2. при укладенні договору, не заслуговують на увагу та спростовуються судовими розписками, які містяться в матеріалах справи, згідно з якими приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О. В. неодноразово викликався до суду, проте не з'явився з невідомих причин.

Посилання у касаційні скарзі на те, що правонаступником ТОВ «УніКредит Банк» є не ПАТ «Укрсоцбанк», а ПАТ «УніКредит Банк», є помилковими, оскільки 02 грудня 2013 року на підставі рішення Загальних Зборів Акціонерів банку та рішення єдиного акціонера ПАТ «УніКредит Банк» було затверджено передавальний акт, згідно з яким до ПАТ «Укрсоцбанк» передано все майно, майнові права та обов'язки, активи та капітал ПАТ «УніКредит Банк». Внаслідок такої передачі ПАТ «Укрсоцбанк» стало правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «УніКредит Банк», що підтверджується статутом ПАТ «Укрсоцбанк», затвердженим рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 24 квітня 2015 року.

Аргументи касаційної скарги про те, що експертний висновок не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_2. під час укладення оспорюваних договорів не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, а є одним із доказів, який повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, є правильними, проте не впливають на обґрунтованість висновків судів, оскільки як судом першої інстанції, так і апеляційним судом під час вирішення спору було враховано як Акт судово-психіатричної експертизи, так і інші докази, зокрема показання свідків.

Доводи касаційної скарги про те, що Акт судово-психіатричної експертизи є неповним та не категоричним, оскільки у ньому відсутні відомості про час, з якого ОСОБА_2. страждає на психічні захворювання, відомості щодо наявності в нього хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, спростовуються наведеним вище змістом цього Акту.

Доказів, які б заперечували експертний висновок, ПАТ «Укрсоцбанк» суду не надало.

Що стосується застосування наслідків недійсного правочину, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 216 ЦК України, то виходячи із закріпленого у статті 11 ЦПК України 2004 року принципу диспозитивності цивільного судочинства, такі наслідки суд може застосувати лише за заявою сторони. Банк такої заяви суду не подавав. Разом з тим кредитодавець не позбавлений можливості вирішити вказане питання в установленому законом порядку шляхом пред'явлення відповідного позову.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов