Головуючий у 1 інстанції Сенаторов В.А.
Доповідач Принцевська В.П.
Постанова

Іменем України

2 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 липня 2019 року у справі № 237/4114/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Встановив:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.03.2012р. відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.07.2017р. має заборгованість на загальну суму 67826,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3061,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 56859,77 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4200,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3206,04 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача та судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 липня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала доводи апеляційної скарги і просила їх задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав.

Статтями 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Суд дійшов помилкового висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності тому, що не звернув увагу на строк дії банківської карти, яку отримав відповідач і на яку були нараховані банком кредитні грошові кошти. Так як строк дії вказаної банківської кати до 31 січня 2016 року, а позивач звернувся з позовом до суду 02 жовтня 2017 року, строк позовної давності при таких обставинах не є пропущеним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві позичальника - відповідача по справі, від 30 березня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 березня 2012 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.03.2012 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами не підлягає задоволенню.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначено розпорядженням Кабінету міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 - р (до 02.12.2015 року) і розпорядженням Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, з яких вбачається, що м. Курахове Донецької області, в якому проживає відповідач, знаходиться на території здійснення АТО.

Статтею 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, антитерористична операція вважається завершеною, якщо терористичний акт припинено та ліквідовано загрозу життю і здоров`ю заручників та інших людей, які знаходилися в районі її проведення. Рішення про припинення антитерористичної операції приймається керівником оперативного штабу з управління цією операцією.

На теперішній час рішення про припинення антитерористичної операції на вказаних територіях, в тому числі в м.Курахове Донецької області, керівником оперативного штабу з управління цією операцією не приймалося.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені і штрафу задоволенню не підлягає.

При цьому, в матеріалах справи є докази того, що відповідач уклав з позивачем спірний крредитний договір: заява позичальника ОСОБА_1 від 30.03.2012 року (Т.1 а.с. 6) і заява ОСОБА_1 про припинення дії спірного договору ( Т. 2 а.с. 23), яка адресована позивачу і в якій відповідач підтверджує, що уклала вказаний договір з позивачем.

Також в матеріалах справи містяться копії паспорта відповідача і її фото з картою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яку вона тримає в руці та виписка банку по карті ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач активно користувалася наданими кредитними коштами і має прострочений овердрафт, а тому заборгованість відповідача за спірним кредитним договором складає 3061,06 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважавє необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду скасувати і ухвалити нове ршення, яким частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПиватБанк» і стягнути з відповідача накористь банку заборгованість за спірним кредитним договором в розмірі 3061,06 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

Постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 липня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3061,06 грн. (три тисячі шістдесят одну грн. 6 коп.) заборгованість за тілом за кредитним договором від 30.03.2012 року без номеру.

В задоволенні іншої частини позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст виготовлено 04 жовтня 2019 року.

Суддя