Справа №: 400/1189/18
Провадження № 2/400/71/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від імені якого діє ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 29.11.2011 року, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 26.04.2017 року позичальник ОСОБА_3 помер. Спадкоємці ОСОБА_3 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 26.04.2017 року по 26.10.2017 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: 28337, Кіровоградська область, Петрівський район, с. Іскрівка, вул. Жовтнева, буд. 86. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 31.07.2017 року була направлена претензія кредитора до Петрівської районної державної нотаріальної контори. У відповіді Петрівської районної державної нотаріальної контори, позивача згідно із ст.8 Закону України «Про нотаріат» було повідомлено про неможливість надання інформації про спадкоємців. Представник позивача зазначив, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме, 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15.07.2017 року до спадкоємця ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 29.11.2011 року становить 5191,85 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 1301,32 грн. - тіло кредиту; 3840,53 грн. нараховано процентів за користуванням кредитом; 50,00 грн. нараховано пені. В звязку з чим представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про повернення боргу кредитором спадкодавця та сплаченого судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 29.11.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

26.04.2017 року позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 730693, виданого Тернівським районним у місті ОСОБА_4 відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.47).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 29.11.2011 року становить 5191,85 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 1301,32 грн. - тіло кредиту; 3840,53 грн. нараховано процентів за користуванням кредитом; 50,00 грн. нараховано пені. (а.с.7-9).

31.07.2017 року позивачем було направлено претензію кредитора до Петрівської державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та включення кредиторської вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу. Однак, у відповіді Петрівської державної нотаріальної контори, позивача було повідомлено, що згідно до ст.8 Закону України «Про нотаріат» АТ КБ «ПриватБанк» не є субєктом запиту щодо надання інформації про коло спадкоємців (а.с.50,51).

15.07.2017 року до ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги (а.с.52), але ніяких дій відповідачем виконано не було.

За приписами ст. ст.1216,1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Банк стверджує, що на момент смерті разом із ОСОБА_3 за адресою: 28337, Кіровоградська область, Петрівський район, с. Іскрівка, вул. Жовтнева, буд. 86, проживала ОСОБА_2 відповідач по справі. Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що в паспортах цих осіб зазначене однакове місце реєстрації (а.с.45-46).

Згідно довідки Петрівської районної ради від 24.09.2018 року № 01-32/428/1 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.78).

Відповідно довідки Петрівської районної державної нотаріальної контори від 09.11.2018 року за № 457/01-16, після смерті ОСОБА_3, який помер 26.04.2017 року, заведена спадкова справа № 81/2017, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_5 (а.с.90).

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов'язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, яка прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита за заявою іншої особи, в той же час ОСОБА_2, як спадкоємець, до нотаріальної контори з приводу прийняття, оформлення спадщини не зверталася.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини після померлого ОСОБА_3 позивачем суду надано не було, а саме позивачем не надано доказів щодо наявності спадкової маси, її вартості, яку фактично прийняла відповідач після смерті боржника, а його посилання на реєстрацію місця проживання відповідача за однією адресою з померлим, жодним чином не свідчить про те, що відповідач є спадкоємцем та постійно проживав з померлим на час відкриття спадщини, вчинивши тим самим дії, що свідчать про її прийняття.

Окрім того, заяву про прийняття спадщини подала інша особа, в той же час, з положення ст.51 ЦПК України вбачається, що заміна первісного відповідача належним відповідачем відбувається за клопотанням позивача, повноваженнями з власної ініціативи проводити заміну відповідача суд не наділений. А тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.11.2011 року, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 526, 608, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 141,263,264,265,268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", від імені якого діє ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 01 березня 2019 року.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Петрівського районного суду С. Колесник