ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2562/19 Справа № 490/7916/16 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк А.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., третя особа - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 07.09.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKUCA00000146, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг на споживчі цілі 70 400,00 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення - 06.09.2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 07.09.2007 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.12.2011 року змінено в частині звернення стягнення на іпотечне майно.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, укладеним 07.09.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, а саме - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості станом на 07.06.2011 року в розмірі 90 606,03 доларів США, шляхом продажу квартири ПАТ КБ "ПриватБанк" від свого імені будь-якій особі - покупцеві з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення купівлі-продажу, за початковою ціною для подальшої реалізації предмета іпотеки в розмірі 404 000,00 грн.

24 липня 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Миколаївської області Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 07.09.2009 року по 18.05.2015 року 59 789,95 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 64 907,12 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8 192,00 доларів США - комісія; 101 786,38 доларів США - пеня; 11 733,77 доларів США - штраф, що всього становить 246 409,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2015 року становить 5 100 237,67 грн. та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К. від 21.07.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51707556 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Позивач зазначав, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса позивач не був належним чином повідомлений про наявність у нього заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк" та між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором від 07.09.2007 року, поза межами трирічного строку з часу виникнення у стягувача права вимоги за кредитним договором і не впевнився в отриманні боржником вимог банку.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 24.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3855, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 246 409,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2015 року становить 5 100 237,67 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" порушив строки звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого, не звернув увагу на те, що такий напис може бути вчинено після спливу тридцяти днів з часу направлення стягувачем повідомлення на адресу боржника, та вчинив такий виконавчий напис через дев'ять днів після направлення ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення кредитного договору. Під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не перевірила, чи отримав зазначене повідомлення боржник, не звернула увагу на те, що банк не надав первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. 30.10.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору купівлі-продажу відчужив на користь ТОВ "Естейт Селлинг" предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. За період з 07.09.2007 року ОСОБА_1 у рахунок погашення кредитної заборгованості сплатив банку 44 737,70 доларів США, що становить 358 348,98 грн. ПАТ КБ "ПриватБанк" безпідставно нарахував заборгованість за період з 07.09.2009 року по 18.05.2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 07.09.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKUCA00000146, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит на споживчі цілі у розмірі 70 400,00 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення - 06.09.2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, 07.09.2007 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

24 липня 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Миколаївської області Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 07.09.2009 року по 18.05.2015 року 59 789,95 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 64 907,12 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8 192,00 доларів США - комісія; 101 786,38 доларів США - пеня; 11 733,77 доларів США - штраф, що всього становить 246 409,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2015 року становить 5 100 237,67 грн. та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К. від 21.07.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51707556 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку, що приватний нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості отримав від банку документи, перелік яких вказано у постанові Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а тому його дії щодо вчинення виконавчого напису були законними. Нотаріус перевіряє тільки наявність необхідних документів, указаних у постанові уряду, та не встановлює права і законні інтереси учасників правовідносин.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернувшись у липні 2011 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та виселення із зняттям з реєстраційного обліку, ПАТ КБ "ПриватБанк" використав право вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про дострокове стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після ухвалення рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 14-154цс18.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат", у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису нотаріуса, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 88 Закону України "Про нотаріат", у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, укладеним 07.09.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, а саме квартиру АДРЕСА_1, у рахунок погашення кредитної заборгованості станом на 07.06.2011 року в розмірі 90 606,03 доларів США, шляхом продажу квартири ПАТ КБ "ПриватБанк" від свого імені будь-якій особі - покупцеві з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення купівлі-продажу, за початковою ціною для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 404 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на зазначені вище положення норм чинного законодавства України уваги не звернув, не перевірив доводів боржника у повному обсязі, не взяв до уваги рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року та залишив поза увагою те, що у зв'язку із наявністю судового рішення про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, банк позбавлений можливості стягувати з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пеню та комісію, оскільки у випадку невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банк має право на звернення до суду з позовом на підставі статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору, сплачених ним за подачу позовної заяви та апеляційної скарги по 804,20 грн. з кожного (551,20 + 1057,20 = 1608,40 ? 2 = 804,20).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року - скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований у реєстрі за № 3855, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 246 409,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 травня 2015 року становить 5 100 237,67 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору по 804,20 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко