Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/12857/16-ц

провадження № 61-33131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)»,

треті особі: комунальне підприємство «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства», Державна авіаційна служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у складі судді Лазаренко В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 травня

2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)» (далі - КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)»), треті особи: комунальне підприємство «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» (далі - КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ»), Державна авіаційна служба України, про припинення господарської діяльності, яка порушує права споживача.

Позовна заява мотивована тим, що приватне підприємство «Юридична фірма «Імператив Плюс», засновником та директором якого він є, протягом

2015-2016 років за патронатної підтримки Швейцарського фонду «Скорочення ризиків» реалізувало в Україні ряд програм правового захисту екологічних та інших прав українців. У межах цих програм проведено дослідження щодо впливу на навколишнє природне середовище та на здоров`я людей полігону твердих побутових відходів, який належить

КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ». За результатами досліджень встановлено, що полігон КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ» знаходиться на відстані близько 7,5 км від аеропорту. Умови функціонування вказаного полігону не відповідають вимогам нормативних документів, а саме:

ДБН В.2.4-2-2005 «Полігони твердих побутових відходів. Основні положення проектування»; Правилам експлуатації полігонів побутових відходів, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2010 року № 435, санітарним правилам облаштування та утримання полігонів для твердих побутових відходів

№ 2811-83, державним санітарним правилам планування та забудови населених пунктів № 173 , унаслідок чого, діяльність полігона сприяє масовому скупченню птахів і становить загрозу для польотів повітряних суден, загрожує життю та здоров`ю людей.

Вказав, що 18 червня 2016 року ним разом із сім`єю здійснено політ на відпочинок у Чорногорію з аеропорту «Жуляни», під час якого, знаючи, що в 15 км зоні аеропорту, у порушення вимог пункту 9 статті 69 Повітряного кодексу України, функціонує полігон КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ», відчув небезпеку для себе та членів своєї сім`ї.

Вважав, що КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)» як експлуатант аеропорту і аеродрому, не вжив та не вживає належних заходів для забезпечення безпеки польотів пасажирів, чим порушує його права та права невизначеного кола осіб на життя та охорону здоров`я, що свідчить про порушення останнім вимог пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та надання відповідних послуг з авіаперевезення неналежної якості.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд припинити протиправну господарську діяльність КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)», яка створює небезпеку для життя і здоров`я учасників (споживачів) авіаційних перевезень через розміщення в межах до 15 км від аеропорту полігону твердих побутових відходів КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені у позові обставини зумовлені бездіяльністю відповідача, яка полягає у не вжитті належних заходів для забезпечення безпеки польотів пасажирів. Разом з цим, позивачем не зазначені конкретні наслідки бездіяльності відповідача, які свідчать про порушенням зазначених особистих немайнових прав, тобто, про позбавлення можливості здійснювати (реалізовувати) свої права повністю або частково та не надано доказів, які б давали суду підстави для висновку, що бездіяльністю відповідача завдано шкоди його здоров`ю.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що відповідачем надавалися позивачу відповідні послуги з авіаперевезення, а тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було допущено порушення прав позивача як споживача, що передбачені пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем його особистих немайнових прав на життя та на охорону здоров`я, а також прав споживача послуг з авіаперевезення.Заявлену позивачем матеріально-правову вимогу про припинення господарської діяльності відповідача, з урахуванням положень статті 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можна вважати ефективним способом захисту, тобто таким що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що правова оцінка дій відповідача як експлуатанта аеропорту і аеродрому щодо вжиття заходів для забезпечення безпеки польотів пасажирів, не може бути предметом цього судового розгляду, так як це питання врегульовано статтею 69 Повітряного Кодексу України, а тому відповідно до статті 101 Повітряного Кодексу України на ці питання не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать, що через орнітологічну обстановку полігон

КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ» є небезпечний для безпеки авіаційних пасажирських перевезень, здійснюваних з КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)». Письмовими доказами підтверджено, що полігон розміщений

у 7,5 км від аеропорту, на ньому існує відкрите складування та розміщення харчових відходів, полігон сприяє масовому скупченню птахів, на ньому відсутнє функціонуюче обладнання для відлякування птахів, а, отже, підтверджено порушення наведених у позовній заяві вимог та частини дев`ятої статті 69 Повітряного кодексу України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 червня 2016 року ОСОБА_1 разом із сім`єю здійснив політ на відпочинок у Чорногорію з аеропорту «Жуляни» (а. с. 72-74, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування збитків, завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової); шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на порушення прав споживача у зв`язку з наданням послуг з авіаційних перевезень неналежної якості.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно із частиною першою статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Відповідно до частини другої статті 910 ЦК України, укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно із статтею 98 Повітряного кодексу України, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та його умови засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: 1) квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира; 2) багажна квитанція (паперова або електронна) - при перевезенні речей як багажу пасажира.

За змістом пункту 1, 2 глави 1 розділу IV, пункту 4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30 листопада 2012 року, перевезення пасажирів, багажу, здійснюється повітряним судном на підставі відповідного договору повітряного перевезення. При цьому послуги з перевезення пасажирів, вантажу, повітряним транспортом надаються авіаційним перевізником.

Перевізник несе відповідальність за прострочення у доставці пасажира, багажу або вантажу, якщо не доведе, що ним було вжито всіх необхідних заходів для запобігання простроченню або що таких заходів неможливо було вжити. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо прострочення сталося внаслідок несприятливих метеорологічних умов.

Згідно із частиною 1 цієї статті уповноважений орган з питань цивільної авіації здійснює контроль за дотриманням авіаперевізниками та іншими суб`єктами авіаційної діяльності правил повітряних перевезень пасажирів, багажу, вантажу і пошти та за їх відповідністю вимогам і правилам, установленим міжнародними договорами України та авіаційними правилами України, зокрема в частині дотримання прав пасажирів, вантажовідправників, які користуються послугами з повітряних перевезень, та вимог щодо розгляду звернень пасажирів, вантажовідправників.

У разі подання такого звернення уповноважений орган з питань цивільної авіації приймає рішення про: 1) відсутність факту порушення авіаперевізником вимог законодавства, в тому числі авіаційних правил України; 2) наявність факту порушення авіаперевізником вимог законодавства, в тому числі авіаційних правил України, із зазначенням обсягу порушення та дати, до якої порушення слід усунути.

Відповідно до частини третьої статті 101 Повітряного Кодексу України дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України 2004 року. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року на кожну сторону зобов`язано довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не зазначені конкретні наслідки бездіяльності відповідача, які свідчать про порушення зазначених особистих немайнових прав, тобто, про позбавлення можливості здійснювати (реалізовувати) свої права повністю або частково та не надано доказів, які б давали суду підстави для висновку, що бездіяльністю відповідача завдано шкоди його здоров`ю.

Правильними є висновки судів про те, що правова оцінка дій відповідача як експлуатанта аеропорту і аеродрому щодо вжиття заходів для забезпечення безпеки польотів пасажирів, не може бути предметом цього судового розгляду, так як це питання врегульовано статтею 69 Повітряного Кодексу України, а тому відповідно до статті 101 Повітряного Кодексу України на ці питання не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги про те, що у матеріалах справи є докази того, що полігон КП «Києво-Святошинське ВУ ЖКГ» є небезпечним для авіаційних пасажирських перевезень, які здійснюються з КП «Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)», є необґрунтованими, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович