Єдиний унікальний номер 235/3211/19 Номер провадження 22-ц/804/2479/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н ОВ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О. С.

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №235/3211/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «АПТ-Інвест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року

(суддя Величко О.В., рішення ухвалено в м. Покровську Донецької області, повний текст рішення виготовлено 18.07.2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне Акціонерне Товариство « АПК-Інвест» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 02.11.2016 року приблизно о 20 годині на проїжджій частині вулиці Центральної в с. Гришине Покровського району на нього стався наїзд автомобіля марки «ВАЗ 21070 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правого стегна.

По даному факту розпочато кримінальне провадження № 0000926, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2016 року. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, завданими в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу під керуванням відповідача він перебував на лікарняному, витратив грошові кошти на відновлення свого стану здоров`я, внаслідок чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 15645,62 грн., які складаються з коштів, витрачених на лікування та реабілітації його здоров`я. Також він втратив заробіток внаслідок отриманого ушкодження здоров`я джерелом підвищеної небезпеки в сумі 158661,80 грн. Також вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 грн.

Просив стягнути з відповідача на свою користь завдані матеріальні збитки в розмірі 15645,62 грн., втрачений заробіток внаслідок отриманого ушкодження у розмірі 158661,80 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне Акціонерне Товариство « АПК-Інвест» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 15645,56 грн., моральну шкоду в розмірі 7000 грн., а всього 22645,56 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 924,85 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме судом не з`ясований дійсний розмір матеріальної шкоди, а також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме неправильне тлумачення ч.2 ст. 1166 ЦК України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та незастосування п. 16 зазначеної постанови і, зокрема на те, що у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, оскільки суду були надані докази відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, а саме висновок експерта; позивачем суду не надано листок призначень медичного закладу, тобто не доведено, що лікарські засоби, чеки про придбання яких додані до позову, були йому призначені та використовувалися саме для лікування травми, отриманої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; крім того, ним був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак позивачем був пред`явлений позов безпосередньо до нього.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився; про час і місце розгляду справи повідомлений повісткою, отримання якої підтверджено відстеженням Укрпошти.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2016 року приблизно о 20 годині на проїжджій частині вулиці Центральної с. Гришине Покровського району Донецької області стався наїзд автомобіля марки «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правого стегна.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 відповідно до висновку експерта № 253 від 08.12.2017 року отримав тілесні ушкодження: закритий поперечно-осколковий перелом нижньої третини діафаза правої стегнової кістки з заходженням і зміщенням кісткових фрагментів, велика підшкірна гематома по зовнішній поверхні та розлитий синець блідно-синього кольору з передньо-внутрішньої поверхні в нижній третині правого стегна, синець попередньо-внутрішньої поверхні правої гомілки у верхній третині, садно шкіри передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки в середній тяжкості. Перераховані вище тілесні ушкодження утворились в результаті ударного ітангенціального (шляхом тертя, ковзання) впливу тупих предметів, або при зіткненні або такі, якими могли бути виступаючі частини кузова рухомого транспортного засобу і елементи дорожнього покриття при дорожньо-транспортній пригоді, можливо в строк 02 листопада 2016 року і за обставин, зазначених потерпілим відповідно до п. 2.2.1.і.2.2.2 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості ( а. с. 9-11).

По даному факту відомості про скоєне кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2016 року за № 0000926.

Постановою про закриття кримінального провадження від 28.03.2019 року кримінальне провадження № 0000926 від 03.11.2016 року за фактом ДТП, яка мала місце 02.11.2016 року в с. Гришине Покровського району Донецької області за участю водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 , в результаті якої останньому були заподіяні тілесні ушкодження, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у діях ОСОБА_2 ( а. с. 68).

В постанові від 28.03.2019 року зазначено, що відповідно до висновку експерта № 1506 від 28.03.2019 року: 1) в умовах цієї події і при заданих вихідних даних дії водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 регламентуються вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими, у випадку виникнення небезпеки для руху з боку пішохода ( з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода), він повинен був вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу; 2) в умовах місця події водій автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ; 3) В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 невідповідностей Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварій обстановки або перебування в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається. ( а. с. 68).

Внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивач знаходився на лікуванні у медичних установах, на лікування ним було витрачено 15645,56 грн., що підтверджується чеками, доданими до матеріалів справи.( а. с. 19-47).

Згідно довідки МСЕК від 17.08.2018 року ОСОБА_1 визнано інвалідом третьої групи, протипоказана важка праця ( а. с. 16), 01.10. 2018 року інвалідність знята ( а. с. 17-18).

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з посиланням на положення ч.ч. 1,2,5 ст. 1187, ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України та роз`яснення, викладені у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого; розмір спричиненої матеріальної та моральної шкоди підтверджені зібраними по справі доказами і ґрунтуються на нормах матеріального права та відповідають глибині душевних страждань позивача.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, дійсно постановою про закриття кримінального провадження від 28.03.2019 року кримінальне провадження № 0000926 від 03.11.2016 року за фактом ДТП, яка мала місце 02.11.2016 року в с. Гришине Покровського району Донецької області за участю водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 , в результаті якої останньому були заподіяні тілесні ушкодження, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у діях ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта № 1506 від 28.03.2019 року: 1) в умовах цієї події і при заданих вихідних даних дії водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 регламентуються вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими, у випадку виникнення небезпеки для руху з боку пішохода ( з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода), він повинен був вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу; 2) в умовах місця події водій автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ; 3) В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21070 ЗНГ ОСОБА_2 невідповідностей Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварій обстановки або перебування в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається.

Разом з тим, як роз`яснено у пункті 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Так, дійсно, відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Проте, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого (частина друга статті 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлене законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено ( але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Кірм того, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Проте, матеріали справи не містять доказів і відповідачем не доведено належними та допустимими доказами настання ДТП внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку відшкодування шкоди. В даному випадку, принаймні наявна груба необережність позивача у настанні ДТП, що не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати йому шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я.

Є безпідставними також і доводи апеляційної скарги недоведеності призначення та використання лікарських засобів саме для лікування травми, отриманої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, найменування ліків та медичних препаратів, зазначених у чеках на а.с. 19-47 відповідають найменуванням, зазначеним у історії хвороби №9013/941 Мирноградської Центральної міської лікарні, в якій ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.11.2016 року по 25.11.2016 року і які призначались лікарем для лікування отриманої позивачем травми в результаті ДТП а також узгоджуються з записами у висновку експерта №253 від 08 грудня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 28.11.2016 року і відвідував лікаря з приводу травми до 17.08.2017 року. При цьому в апеляційній скарзі не зазначено, які саме ліки, на думку апелянта, придбавались не для лікування травми, отриманої позивачем в результаті ДТП, яка сталася 02.11.2016 року.

Посилання апелянта на те, що ним укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, також є безпідставним, оскільки із копії доданого до апеляційної скарги полісу №АМ/4683619 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що він укладений 25.09.2018 року і строк його дії зазначений з 26.09.2018 року по 25.09.2019 року, страхувальником в ньому зазначений ОСОБА_4 , а його адреса - АДРЕСА_1 . Отже, на час настання ДТП, автомобіль ВАЗ 21070 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 за участю якого сталася ДТП, не був забезпеченим транспортним засобом. Отже, пред`явлення позову до страхової компанії не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену здоров`ю позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки шкода заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; при цьому розмір матеріальної і моральної шкоди визначений правильно. Висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 03.10.2019 року.

Суддя-доповідач О.С.Санікова