Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/6741/16-ц

провадження № 61-31647св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва

від 25 липня 2017 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Слюсар Т. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2015 року між нею та

ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір фінансового лізингу

№ К200А!00000026, відповідно до умов якого вона отримала від відповідача у лізинг, строком на 60 місяців, зокрема до 31 серпня 2020 року бувший у використанні автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», державний номерний знак НОМЕР_1. У відповідності до умов вказаного договору вона сплатила авансовий платіж у розмірі 48 700,00 грн, а також сплачувала щомісячні платежу у відповідності до графіку. У квітні 2016 року представники відповідача забрали указаний автомобіль для проведення діагностики системи навігації та проведення необхідного ремонту. Після чого представники відповідача повідомили її про наявність заборгованості за лютий - березень 2016 року, а згодом і про те, що вона зобов'язана достроково сплатити всі платежі за указаним договором, після чого їй буде повернуто автомобіль. Вважала вказаний договір недійсним, оскільки у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансової діяльності, а також відсутнє нотаріальне посвідчення спірного договору.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_2, просила суд визнати недійсним (нікчемним) договір фінансового лізингу від 25 червня 2015 року та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши на її користь 99 152,87 грн. Разом з тим просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 12 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним (нікчемним) договір фінансового лізингу № К200А!00000026, укладений 25 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс».

Застосовано наслідки недійсності правочину та стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 99 152,87 грн та 12 500,00 грн у рахунок витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що є правові підстави для визнання договору недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів, оскільки оскаржуваний договір нотаріально не посвідчений та відсутня ліцензія у відповідача на здійснення фінансової діяльності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року змінено в частині стягнення коштів та визначено суму, яка підлягає стягненню - 66 308,90 грн.

Рішення суду скасовано у частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні цих витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, виходив з того, що сума як упущена вигода, яку відповідач міг би одержати за звичайних обставин, не може бути стягнута на користь позивача, а тому підлягає виключенню із загальної суми стягнення. Разом з тим виходив з того, що вимога щодо відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню у зв'язку із відсутністю належного розрахунку витрат на правову допомогу з дотримання вимог закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень до касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині зменшення суми коштів, яка підлягає стягненню з товариства та в частині витрат на правову допомогу, у іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 25 червня 2015 року між ОСОБА_2 та

ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір фінансового лізингу

№ К200А!00000026 шляхом подачі ОСОБА_2 до ТОВ «Автокредит Плюс» заяви про приєднання до публічного договору від 25 червня 2015 року та заяви про приєднання до публічного договору, додатку № 1 до договору та додатку

№ 2, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Автокредит Плюс» у лізинг, строком на 60 місяців до 31 серпня 2020 року бувший у використанні автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_2 сплатила авансовий платіж у розмірі 48 700,00 грн, а також сплачувала щомісячні платежу у відповідності до графіку, загальна сума сплачених коштів - 99 152,87 грн.

У квітні 2016 року представник ТОВ «Автокредит Плюс» забрав указаний автомобіль для проведення діагности та подальшого ремонту.

Указаний автомобіль не було повернуто ОСОБА_2

Встановлено, що у договорі фінансового лізингу від 25 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс» виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені у Законі України «Про фінансовий лізинг» та положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.

Указаний договір нотаріально не посвідчено.

Відсутні належні та допустимі докази наявності ліцензії у ТОВ «Автокредит Плюс» для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції встановивши відсутність нотаріального посвідчення договору та відсутність у відповідача ліцензії на здійснення фінансової діяльності та те, що умови договору лізингу, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплатила авансовий платіж у розмірі 48 700,00 грн, а також сплачувала щомісячні платежу у відповідності до графіку, загальна сума сплачених коштів становила 99 152,87 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми, виключивши із загальної суми стягнення 32 843,97 грн як упущену вигоду, безпідставно вважав указану суму, яка була сплачена ОСОБА_2 як відсотки за користування предметом лізингу упущеною вигодою, за договором лізингу, який визнано недійсним.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Частинами першою, другою статті 84 ЦПК України 2004 року передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крі випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На обґрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, представником позивача було надано договір про надання правових послуг від 05 травня 2016 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 23 серпня 2016 року з розрахунками витрат адвоката на правову допомогу та прибутковий касовий ордер на суму 12 500 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача, понесені останнім витрати на правову допомогу, які були підтверджені належними та допустими доказами.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні коштів в сумі 32 843,97 грн та витрат на правовудопомогуі залишає в силі у цій частині рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в частині відмови у стягненні коштів в сумі 32 843,97 грн та стягненні витрат на правовудопомогу скасувати та заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року у цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю.Зайцев

В. М.Коротун

В. П.Курило