Ухвала

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 682/3060/16-ц

провадження № 61-23170сво18

Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В.,

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д.,

Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений Парк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми середнього заробітку за час затримки виплати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Шевчука В. В.

від 17 січня 2017 року, та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Пастощука М. М., П'єнти І. В., Ярмолюка О. І.,

від 09 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з вересня 2012 року по 22 лютого

2013 року працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Зелений Парк» (далі - ТОВ «Зелений парк»). При звільненні з роботи йому не було повернуто трудову книжку, з наказом про звільнення не ознайомлено та не повідомлено про належні до виплати суми. За час роботи не в повному обсязі виплачено заробітну плату за останній відпрацьований місяць - лютий 2013 року. Просив стягнути з ТОВ «Зелений Парк» заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 1 293,93 грн, середній заробіток за час затримки виплати у сумі 98 664,20 грн та моральну шкоду у сумі 1 тис. грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області

від 07 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у день звільнення позивач не працював, доказів пред'явлення вимоги про розрахунок не надав, в бухгалтерію підприємства з такою вимогою не звертався.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що з вимогою про проведення розрахунку позивач не звертався, його трудові права не порушені.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що він не отримував заробітну плату, заявлений позов вважає вимогою про виплату заробітної плати.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

14 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу передано на розгляд Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила із того, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що права позивача не порушені, оскільки він в день звільнення не працював, вимоги про розрахунок не пред'являв.

До такого ж висновку дійшла колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 грудня 2018 року у справі

№ 635/6277/14-ц (провадження № 61-29403св18), встановивши, що в день звільнення 24 березня 2014 року позивач не працював і факт його звернення до відповідача з вимогою про розрахунок після 24 березня

2014 року не довів, а тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав вважати встановленим факт допущення відповідачем затримки розрахунку при звільнені позивача 24 березня 2014 року, як умови покладення відповідальності за це за положеннями статті 117 КЗпП України. Доводи касаційної скарги позивача, що вимога про проведення розрахунку здійснена ним шляхом подання позову до суду є безпідставними та не спростовують висновків судів про відсутність правових підстав, з урахуванням змісту статті 116 КЗпП України, для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільнені.

Разом з цим, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 січня 2018 року у справі № 233/688/16-ц (провадження № 61-482св17) дійшла висновку, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що така затримка мала місце з вини відповідача, оскільки відповідачеві було відомо, що на день звільнення позивача (19 травня 2015 року) він мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі, натомість заробітна плата в розмірі 11 465,44 грн була виплачена позивачеві лише 24 червня 2016 року. При цьому апеляційним судом було враховано, що вимогу про виплату позивачеві розрахункових сум шляхом безпосереднього звернення до відповідача позивач не пред'являв та факт звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є належним пред'явленням вимоги про розрахунок у розумінні

статті 116 КЗпП України. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що звернення до суду з даним позовом не є належним пред'явленням позивачем вимоги про розрахунок в розумінні статті 116 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а вичерпного переліку, яким чином працівник має звернутись до власника з вимогою про виплату цих коштів, законодавством не визначено. Разом з цим, суд першої інстанції, визначаючись з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, дійшов правильного висновку про те, що спірним періодом є час з моменту проведення судом попереднього судового засідання 25 березня 2016 року (коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача) до фактичної виплати заробітної плати (14 червня 2016 року). Відповідач, будучи обізнаним про наявність спору між ним та позивачем, не виконав вимоги одразу, як передбачено

статтею 116 КЗпП України, а сплатив належні позивачеві при звільненні кошти значно пізніше.

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься Об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою

статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений Парк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року, та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Направити учасникам справи копію цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: В. С. Висоцька

Б.І. Гулько

В.І. Крат

Д. Д. Луспеник

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська