Справа № 183/7392/18
№ 2/183/1291/19
27 серпня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю,-
23 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОТГ Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 зазначає, що 07.04.1974 року громадянин ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу придбав у ОСОБА_3 житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому, 14.06.1980 року ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 , продала вказаний житловий будинок сестрі позивача ОСОБА_5 . Документів про те, що ОСОБА_5 передавала грошові кошти за продаж житлового будинку ОСОБА_4 не збереглося, а також немає відомостей, про те, що ОСОБА_5 переоформила права власності на спірний будинок на своє ім`я.
Тим не менш, ОСОБА_5 деякий час проживала у цьому будинку, а згодом у грудні 1989 року остання на підставі рішенням Новомосковської районної ради №409 від 15.12.1989 року отримала дозвіл на будівництво нового будинку на цій же земельній ділянці, з терміном закінчення будівництва до 15.12.1992 року.
В 1993 році позивач купила цей будинок разом з недобудованим новим будинком у своєї сестри ОСОБА_5 , але у зв`язку з тим, що остання фактично проживала у цьому будинку, але не оформила на себе право власності на будинок, позивач також не змогла зареєструвати за собою право власності на спірний житловий будинок.
Рішенням Орлівщинської сільської ради №16 від 24.11.1993 року було переоформлено план будівництва нового будинку по АДРЕСА_1 , на ім`я позивача, а 30.09.2009 року на підставі рішення Орлівщинської сільської ради №68-24/У їй було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , цим же рішенням земельній ділянці присвоєно адресу АДРЕСА_1 .

Однак при тому, що позивач стала забудовником нового будинку, оформили належним чином право власності на старий будинок вона позбавлена можливості, і фактично він до цього часу належить ОСОБА_2 .

Між тим, позивач зазначає, що особисто вона користується спірним житловим будинком з 1993 року, тобто на сьогоднішній день термін її користування складає більше 25 років, вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно, безперешкодно, відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, сплачує комунальні послуги. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, окрім неї, немає. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , як за набувачем таких прав за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію договору купівлі - продажу, посвідченого 07 квітня 1979 року секретарем виконкому Орлівщинської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №27, у відповідності до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив жилий будинок, розміром житлової площі 28 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно копія технічного паспорту на вказане домоволодіння (а.с.9), власником житлового будинку, станом на 12.07.2000 року, значиться ОСОБА_2 .

Поряд з цим, як зазначає позивач у позові, 14.06.1980 року ОСОБА_4 , яка діяла за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 , продала належний останньому на праві власності житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 .

В матеріалах справи міститься копія паспорту на забудову (а.с.18), зі змісту якого вбачається, що на підставі рішення Новомосковської районної ради народних депутатів від 15.12.1989 року за № 409 ОСОБА_5 виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку з терміном закінчення будівництва до 15 грудня 1992 року.

Згідно довідок архітектора району №1132, №1133 від 28.12.1989 року ОСОБА_5 дійсно являється забудовником в АДРЕСА_1 (а.с.14), також ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, що знаходиться по АДРЕСА_1 , зі строком закінчення будівництва до 15 грудня 1992 року (а.с.15).

У відповідності до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, а п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає, що правила ст. 344 ЦК України поширюються також у випадках, коли володіння почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

Так, суду подано копію рішення Орлівщинської сільської ради №16 від 24.11.1993 року, на підставі якого переоформлено план будівництва нового будинку по АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно повідомлення Новомосковського БТІ (а.с.17) на території домоволодіння по АДРЕСА_1 самовільно побудовані будівлі на дворищі ОСОБА_2 , які дійсно належать гр. ОСОБА_1 .

У відповідності до рішення Орлівщинської сільської ради № 68-24/У від 30 вересня 2009 року ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель та надано дозвіл на будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно присвоєно юридичну та поштову адресу земельній ділянці - АДРЕСА_1 » (а.с.25).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 виготовлено паспорт на забудову садиби за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку, зі строком закінчення будівництва до 30 вересня 2012 року (а.с.23).

Згідно довідок архітектора району №313, №314 від 07.10.2019 року ОСОБА_1 дійсно являється забудовником в АДРЕСА_1 , на підставі рішення сесій Орлівщинської сільської ради №68-24/У від 30.09.2009 року (а.с.20), також ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, яка знаходиться в її користуванні в АДРЕСА_1 , з терміном закінчення будівництва до 30.09.2012 року, згідно плану забудови, виданого районним відділом архітектури (а.с.21).

На запит суду з КП «Новомосковського МБТІ» ДОР» надійшли дві інвентаризаційні справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що власником вказаного домоволодіння значиться ОСОБА_2 .

Поряд з цим, матеріали інвентаризаційних справ свідчать про те, що технічне обстеження спірного житлового будинку у 2000 році здійснювалося на замовлення та в присутності ОСОБА_1 . Крім того, актом поточних змін від 27.07.2002 року було встановлено, що згідно списків Орлівщинської сільської ради дворище за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , правова документація відсутня. По домашній угоді дворище купила ОСОБА_1 та почала будівництво будинку «Е», л.кухні «з», погріб «ПГ».

В свою чергу, довідкою з місця проживання №861 від 01.06.2018 року позивача та відміткою у її паспорті (а.с.8) стверджується, що ОСОБА_1 фактично проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.1993 року (а.с.26), такі ж дані щодо проживання та реєстрації за вказаною адресою з 1993 року містяться й в акті, складеного депутатом Піщанської сільської ради, за участю сусідів (а.с.28).

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Частиною 4 ст.344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішення суду

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, позивачем по справі подано до суду достатньо доказів на підтвердження обставин, викладених в позові.Суду доведено, що ОСОБА_1 з 1993 року безперешкодно заволоділа нерухомим майном та продовжує відкрито, постійно ним володіти, що дає суду підстави визнати позивача власником нерухомого майна, з підстав, зазначених в ст. 344 ЦК України.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12,76,81,89, 263, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.