ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Суми

Справа №574/118/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/319/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Буринська міська рада Буринського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року, ухваленого у складі судді Стеценко В.С., у приміщенні Буринського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Буринської міської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із 1/2 частини житлового будинку з прибудовами (літера А-1), загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 20,6 кв.м, з надвірними спорудами: літньою кухнею (літера Б), сараєм (літера Д), сараєм (літера Е), сараєм (літера Ж), навісом (літера З), погребом (літера Пг), огорожею № 1-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належали спадкодавцю на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 листопада 2014 року за № 856, виданого замість втраченого Сумським обласним державним нотаріальним архівом та угоди про розподіл часток будинку, посвідченої 02 березня 1999 року Буринською районною державною нотаріальною конторою за № 347.

Посилаючись на те, що у зв'язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів вона позбавлена можливості оформити спадщину, позивач просила суд визнати за нею право власності на вказане спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з прибудовами.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Буринь, Сумської області, а саме: 1/2 частину житлового будинку А-1 та господарські будівлі до нього: літню кухню - Б, сараї -Д, Е, Ж, навіс - З, погріб - Пг, огорожу № 1-2, що знаходяться по АДРЕСА_1

Вказане рішення суду оскаржила в апеляційному порядку ОСОБА_3, яка не брала участі у даній справі, але вважає, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права та інтереси.

В апеляційній скарзі вона, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду в частині виділення позивачу у власність 1/2 частини спірного житлового будинку, привівши його у відповідність з угодою про розподіл часток будинку від 02 березня 1999 року.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не залучив її до участі у справі, як власника іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку. У той же час, резолютивна частина оскаржуваного рішення суду неповністю відповідає змісту укладеної між нею та ОСОБА_4 угоди про розподіл часток будинку від 02 березня 1999 року, якою був точно визначений перелік виділеного йому майна.

Від позивача ОСОБА_1 в установлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення врахував правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували у рівних частках спірний житловий будинок та інші будівлі. Що стосується угоди про розподіл часток будинку, на яку апелянт посилається в апеляційній скарзі, то вказана угода, на думку позивача, лише добровільно встановлює порядок володіння і користування спільним майном обома сторонами, а не змінює розмір часток кожного з них у спільній власності. При цьому, позивач ставить під сумнів дійсність цієї угоди щодо розподілу часток будинку. Також позивач посилається на пропуск апелянтом строку на апеляційне оскарження рішення суду з неповажних на те причин. Крім того зауважує, що за життя ОСОБА_4 здійснила за власні кошти роботи по газифікації спірного будинку, внаслідок чого значно зросла його вартість. До того ж, як стверджує позивач, провести реальний поділ спірного житлового будинку за таким варіантом розподілу, який зазначений в угоді про розподіл часток, з технічної точки зору є неможливим.

Від відповідача Буринської міської ради Буринського району Сумської області в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4 (а. с. 4).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 04 грудня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Сумської області, зареєстрований в реєстрі за № 1437, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу ОСОБА_1 (а. с. 12).

Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 1999 року, виданого позивачу 18 листопада 2014 року замість втраченого Сумським обласним державним нотаріальним архівом, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в рівних частках кожний. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: жилого будинку - А-1, дерев'яного з житловою площею 28,2 кв.м, літньої кухні - Б дерев'яної, сараю - В дощаного, сараю - Г цегляного, сараю - Д дощаного, сараю - Е дощаного, сараю - Ж дощаного, погреба - Пг шлакоблок, огорожі дощаної, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Як вбачається з укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 угоди про розподіл часток будинку від 02 березня 1999 року, посвідченої нотаріусом Буринської держнотконтори, зареєстрованої в реєстрі за № 347, сторони дійшли добровільної згоди про наступний розподіл будинку: ОСОБА_3 в будинку А-1 буде належати кімната № 1-5 площею 20,6 кв.м та кухня, а також сараї - Б, В, Г, Д, а ОСОБА_4 в будинку - кімната 1-4 площею 7,6 кв.м та кухня 1-6 площею 6,6 кв.м, а також сараї - Е, Ж, ПГ (а. с. 6).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринське бюро технічної інвентаризації від 22 грудня 2014 року право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 не зареєстровано, до Державного реєстру прав власності на заносилось (а. с. 7).

У листі від 20 листопада 2014 року за № 167/01-16 приватний нотаріус Буринського районного нотаріального округу Головенська Л.В. роз'яснила позивачу про неможливість видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданий Сумським обласним державним нотаріальним архівом 18 листопада 2014 року замість втраченого, не зареєстрований в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, що підтверджувало б право власності на вищезазначену частку житлового будинку за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 (а. с. 13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами, яку в установленому законом порядку прийняла позивач, як спадкоємець за заповітом. Однак, ураховуючи, що оформити спадкові права на будинок позивач не має можливості через відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнав за нею право власності на 1/2 частину цього житлового будинку разом з господарськими будівлями.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку разом з господарськими спорудами по АДРЕСА_1

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 уклав з іншим співвласником будинку ОСОБА_3 угоду про розподіл будинку, в якій вони за спільною згодою провели розподіл приміщень будинку та господарсько-побутових будівель. За наявності вказаної угоди належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами (літера А-1), загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 20,6 кв.м, з надвірними спорудами: літньою кухнею (літера Б), сараєм (літера Д), сараєм (літера Е), сараєм (літера Ж), навісом (літера З), погребом (літера Пг), огорожею № 1-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, також є інший співвласник будинку ОСОБА_3, яка не була залучена до участі у даній справі, незважаючи на те, що рішення суду щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна безпосередньо стосується її прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з вимогами частини 1, 4 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зі змісту нотаріально посвідченої угоди про розподіл часток будинку від 02 березня 1999 року вбачається, що сторони цієї угоди дійшли добровільної згоди про наступний розподіл будинку: ОСОБА_3 в будинку А-1 буде належати кімната № 1-5 площею 20,6 кв.м та кухня, а також сараї - Б, В, Г, Д, а ОСОБА_4 в будинку - кімната 1-4 площею 7,6 кв.м та кухня 1-6 площею 6,6 кв.м, а також сараї - Е, Ж, ПГ (а. с. 6).

Вказана угода у встановленому законом порядку недійсною визнана не була, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо сумнівів у її дійсності.

Враховуючи зазначене, а також положення ст. ст. 1218, 364 ЦК України, питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_4 повинно вирішуватись судом з урахуванням нотаріально посвідченої угоди про розподіл часток будинку від 02 березня 1999 року, а також за участю співвласника будинку ОСОБА_3

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із зазначених вище підстав. Проте позивач не позбавлена можливості захистити свої спадкові права, звернувшись до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду на підставі п. 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в позові відмовлено, тому з позивача на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 365 грн 40 коп. (а. с. 95).

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року в даній справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 365 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина