Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16688/15-ц

провадження № 61-31564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року у складі судді Болотова Є. В., ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у складі судді

Борисової О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року у складі судді Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу на 22 жовтня 2015 року на 10 годину 30 хвилин.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, у грудні 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року залишено без руху та надано п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року повернуто заявнику на підставі частини другої статті 121 ЦПК України 2004 року.

У січні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вдруге подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року, а у лютому 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року повернуто заявнику на підставі частини п`ятої статті 121 ЦПК України 2004 року.

Не погодившись з ухвалами суду апеляційної інстанції від 22 січня 2016 року та

19 лютого 2016 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року відхилено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року залишено без змін.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року задоволено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року повернуто заявнику, оскільки є аналогічною за змістом апеляційної скарги, поданої у січні 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишено без руху та надано тридцятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, для сплати судового збору та подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних причин поновлення такого строку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, з підстав передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року, у зв`язку з не усуненням заявником недоліків апеляційної скарги та не поданням заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.

У березні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за наслідком розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, суддя відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

У липні 2017 року ОСОБА_1 вп`яте подала апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Зазначене судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 самостійно та через свого представника ОСОБА_2 неодноразово використовувала своє право на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, за наслідками розгляду яких апеляційним судом постановлялися ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження (від 15 травня 2017 року та 02 червня 2017 року), що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки суд не звернув увагу на направлену на його адресу заяву про усунення недоліків. Вважає, що суд постановив оскаржувану ухвалу у зв`язку зі складністю справи або через свої суб`єктивні переконання та упередженість щодо заявника, що призвело до порушення принципів судочинства та забезпечення верховенства права.

Також, у червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2017 року та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що апеляційний суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустився помилки, оскільки судом попередньо не постановлялася ухвала суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, а тому дії судді не відповідають принципам законності та неупередженності, і призвели до обмеження її прав на судовий захист.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати ухвалу Апеляційного суду від 13 липня 2017 року та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Обгрунтування касаційної скарги є аналогічними тим, що викладені в касаційній скарзі на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2017 року, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «Укрсоцбанк» на касаційну скаргу, мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а відтак відсутні підстави для задоволення касаційних скарг заявника.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 15 травня 2017 року та витребувано справу з місцевого суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 02 червня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 13 липня 2017 року.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали апеляційного суду постановлені з додержанням норм процесуального права, доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Строк на апеляційне оскарження встановлений статтею 294 ЦПК України

2004 року.

Згідно з частиною другою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року про відкриття провадження у справі,

ОСОБА_1 не отримувала, поштові відправлення повернулися до суду з підстав закінчення терміну зберігання.

16 грудня 2015 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність ознайомлення з матеріалами справи, а 17 грудня 2015 року вже подав вперше апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року.

За результатами розгляду зазначеної апеляційної скарги, апеляційним судом постановлено ухвалу 22 січня 2016 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У січні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вдруге подав апеляційну скаргу, за результатами якої ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалами, представник ОСОБА_1 -

Онищук М. Ю. подав касаційні скарги, за розглядом яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року відхилено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 19 лютого 2016 року задоволено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 19 лютого 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з абзацами 1, 2 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

За змістом наведених норм закону відмова у відкритті апеляційного провадження можлива лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилася від виконання вказаних у ній вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу представника відповідача залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а особа яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку. На усунення зазначених недоліків надано строк протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Із зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що представник відповідача отримав зазначену ухвалу апеляційного суду

27 березня 2017 року.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що звернувшись 22 січня 2016 року з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 15 вересня 2015 року, заявник пропустив встановлений статтею 294 ЦПК України строк на апеляційне оскарження, і не подав заяву про його поновлення на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків у встановлений судом строк.

Щодо законності та обгрунтованості оскаржуваних ухвал апеляційного суду від 02 червня та 13 липня 2017 року

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо, є ухвала про відмову в задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Постановляючи ухвали від 02 червня 2017 року та 13 липня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки за наслідками звернення заявника самостійно та через свого представника до суду з апеляційною скаргою на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, є ухвала суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд допустив порушення її процесуальних прав, з посиланням на відсутність ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 15 травня

2017 року та від 02 червня 2017 року.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необгрунтованими, оскільки, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд навмисно відмовив у відкритті апеляційного провадження через складність справи, або через свої суб`єктивні переконання та упередженість грунтується виключно на її власних припущеннях, а тому є неспроможним. З наданих касаційному суду матеріалів убачається, що відмова у відкритті апеляційного провадження викликана не свавільними діями суду, а не виконанням самим заявником вимог процесуального закону.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Неодноразове подання апеляційних скарг на одне і те саме судове рішення та невиконання вимог суду про усунення недоліків апеляційної скарги, свідчить про недобросовісне здійснення стороною своїх процесуальних прав та обов`язків, що унеможливлює розгляд справи по суті у межах розумного строку.

Зважаючи на викладене, необхідно зробити висновок, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлені з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак