ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа - державний реєстратор Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олена Олександрівна, про скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «УКРСОЦБАНК», третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олени Олександрівни про скасування рішення державного реєстратора, в обґрунтування якої вказала, що рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олени Олександрівни здійснено запис про право власності № 28361840 від 11.10.2018 року, згідно якого власником квартири АДРЕСА_1 зазначено Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Вказала, що квартира належить їй, є єдиним житлом, АТ «УКРСОЦБАНК» не є іпотеко держателем, а реєстрацію права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» проведено за три дні до прийняття рішення про реєстрацію права власності за відсутності письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та порушує мораторі, передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає, що АТ «УКРСОЦБАНК» може відчужити зазначену квартиру і це в подальшому ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду. Крім того, заявник не додала до заяви про забезпечення позову копії правовстановлюючих документів, які б підтверджували її доводи, щодо того, що вона дійсно є власником зазначеної квартири.

Колегія суддів не може повною мірою погодитись з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник, звертаючись до суду першої інстанції не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції. Колегія вважає, що враховуючи предмет та підстави позову, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна №142589273 від 24.10.2018 року, відповідач у справі, на підставі рішення що оскаржується у судовому порядку, є власником квартири, будь-які обтяження щодо спірного майна відсутні, тому, відповідач, як власник може безперешкодно, на власний розсуд розпорядитися квартирою.

Розпорядження квартирою ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, зокрема, позивачу буде потрібно витребувати таку квартиру від покупця.

Крім того, незабезпечення позову призведе до порушень також і прав майбутнього покупця квартири, оскільки квартира у подальшому може бути витребувана її власником.

Крім того, у відповідності до ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев»яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасників справи.

Однак, колегія вважає, що заявник, звертаючись до суду першої інстанції не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Колегія суддів враховує, що оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, а тому, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.

Однак, колегія суддів зауважує, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питання скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом заборони відчуження та здійснення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв'язку з чим вона підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчуження та здійснення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко