Справа № 201/2270/19
Провадження №№2з/201/68/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещов В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів. Позивач вважає, що станом на сьогодні існують вагомі підстави вважати, що його право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується будуть грубо порушені Державним вищим навчальним закладом «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2

Як зазначає заявник, 17.02.2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено контракт про призначення останнього на посаду проректора з педагогічної роботи та комплексного розвитку на строк з 17 лютого 2014 року по 16 лютого 2019 року. ОСОБА_3 освіти та науки України від 11 лютого 2018 року №1/11/2330 ОСОБА_1 було погоджено для призначення на посаду проректора Університету.

06.02.2019 року, заздалегідь до закінчення строку даного контракту, ректором Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» ОСОБА_2 було видано наказ №54-К про звільнення ОСОБА_1 у звязку з закінченням строку контракту. А пізніше, було видано наказ №60-К від 12.02.2019 року щодо розрахунків при звільненні. Позивач вважає, що дані накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не була проведена процедура звільнення у звязку з закінченням строку контракту. Таким чином, на думку позивача необхідно вжити заходи забезпечення позову, оскільки такі обставини істотно унеможливлять виконання рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 201/2270/19 є визнання протиправними та скасування наказів ректора Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» ОСОБА_2 №54-к від 06.02.2019 року та №60-К від 12.02.2019 року; поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі продовження трудового договору на невизначений термін.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

17.02.2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 було укладено контракт про призначення ОСОБА_1 на посаду проректора з педагогічної роботи та комплексного розвитку на строк з 17 лютого 2014 року по 16 лютого 2019 року. ОСОБА_3 освіти та науки України від 11 лютого 2018 року №1/11/2330 ОСОБА_1 було погоджено для призначення на посаду проректора Університету.

06.02.2019 року, заздалегідь до закінчення строку даного контракту, ректором Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» ОСОБА_2 було видано наказ №54-К про звільнення ОСОБА_1 у звязку з закінченням строку контракту. А пізніше, було видано наказ №60-К від 12.02.2019 року щодо розрахунків при звільненні. Позивач вважає, що дані накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не була проведена процедура звільнення у звязку з закінченням строку контракту. У звязку з цим, позивач вийшов на роботу після останнього робочого дня (після 16.02.2019 року) і був допущений до виконання своїх трудових обовязків, через, що, ймовірно, був продовжений даний контракт на невизначений термін. Крім того, позивачем було надано до відділу кадрів листок непрацездатності. На підставі цього, на думку позивача, він має бути поновлений на роботі. Таким чином, на переконання суду необхідно вжити заходи забезпечення позову, оскільки такі обставини істотно унеможливлять виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, зазначених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно визнання права власності на тимчасові споруди, які находяться у переліку обєктів, які підлягають демонтажу, згідно проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить її право на судовий захист.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані докази враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконанні рішення суду, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення. Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, тому суд не вбачає підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

До набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів зупинити дії винесених ректором Державного вищого навчального закладу «Український Державний хіміко-технологічний університет» ОСОБА_2 наказів №54-К від 06 лютого 2019 року та №60-К від 12.02.2019 року.

До набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів заборонити Державному вищому навчальному закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії відносно позивача щодо його звільнення.

До набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів заборонити Державному вищому навчальному закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» в особі ректора ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії щодо скорочення посади проректора з педагогічної роботи та комплексного розвитку.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову та органам державної реєстрації.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Трещов