ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/225/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 307000000 Проскулевич В.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2013 року у справі за заявою Територіальної громади села Рижавка в особі Рижавської сільської ради, зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року Територіальна громада села Рижавка в особі Рижавської сільської ради звернулася до суду із зазначеною заявою, в мотивування якої вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла жителька села с. Рижавка Уманського району Черкаської області ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №10 від 02.04.2002 року. Після її смерті на території Рижавської сільської ради Уманського району відкрилася спадщина.

ОСОБА_2 належить Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР №009623, яким передано у власність земельну ділянку площею 2,8940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району.

Зазначено, що спадкоємиці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що являються доньками померлої, відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , про що свідчать їх заяви - відмови. Таким чином на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 ніхто з її спадкоємців не претендує.

На підставі викладеного, Територіальна громада села Рижавка в особі Рижавської сільської ради просила суд визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті громадянки ОСОБА_2 , яка складається із земельної частки, площею 2,8940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передати її у власність територіальної громади села Рижавка Уманського району Черкаської області.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2013 року заяву Територіальної громади села Рижавка в особі Рижавської сільської ради задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка складається із земельної частки, площею2,8940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР №009623) та передано її у власність територіальної громади села Рижавка Уманського району Черкаської області.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину ніхто не прийняв, ніяких спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини в цій частині - не має, тому згідно ч.ч. 1,3 ст. 1277 ЦК України суд визнав спадщину відумерлою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість і незаконність рішення суду, просив скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви Територіальної громади села Рижавка в особі Рижавської сільської ради.

При цьому скаржником зазначено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 2,8940 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта серії І-ЧР №009623 від 14.09.2001 року, виданого Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області та брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області. Визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 2,9491 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала ОСОБА_5 на підставі Державного акта серії №229-34 від 14.09.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Рижавка Уманського району Черкаської області.

Вказує, що після набрання законної сили вказаного рішення суду він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 і отримав рішення про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень від 05.04.2019 року №46330479. Відмова мотивована наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, згідно відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0945 зареєстроване право власності за Рижавською сільською радою та право постійного користування за Рижавським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом.

Зазначає, що про наявність рішення суду про визнання спадщини відумерлою він не знав та участі у розгляді не приймав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданої Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області (а.с. 3).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_2 , їй належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,8940 га, яка розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення товарного сількогосподарського виробництва, про здійснено запис за №224-34 (а.с. 4).

В матеріалах справи містяться нотаріально посвідченні заяви-відмови ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6 ).

Як видно зі змісту рішення суду про визнання спадщини відумерлою участь в її розгляді брав апелянт ОСОБА_1 , заяву визнавав, проти її задоволення не заперечував (а.с. 14). Про вказане також свідчить протокол судового засідання (а.с. 13).

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

З аналізу частини першої статті 1277 ЦК України необхідно дійти висновку, що для звернення із відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою потрібно враховувати обставини при її поданні: 1) відсутність спадкоємців за заповітом і за законом; 2) за їх наявності усунення їх від права на спадкування; 3) неприйняття ними спадщини; 4) відмова від її прийняття.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється сином ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Як видно із довідки Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області за №716, разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день її смерті проживали і були прописані син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,8940 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта серії І-ЧР №009623 від 14.09.2001 року, виданого Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області та брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,9491 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала ОСОБА_5 на підставі Державного акта серії №229-34 від 14.09.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Рижавка Уманського району Черкаської області.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 46330479 від 05 квітня 2019 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Кучеренко А.С., розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подав ОСОБА_1 , зокрема, для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:00:0945, встановив наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (згідно із відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:0945 зареєстроване право власності за Рижавською сільською радою та право постійного користування за Рижавським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом).

Згідно даних ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05.04.2016 року №31-28-0.3-2947/15-16, за ОСОБА_2 обліковується земельна ділянка площею 2,8940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ділянка розташована на території Рижавської сільської ради Державний акт серії І-ЧР 009623 від 14.09.2001 року виданий на підставі рішення Рижавської сільської ради №20-1 від 20.04.2001 року, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0945.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Тобто, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави в силу закону.

У справі, яка переглядається, колегія суддів установивши, що сільська рада звернулася до суду із заявою про визнання відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла до набрання чинності ЦК України 2004 року, а ЦК УРСР 1963 року не було передбачено визнання спадщини відумерлою, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №530/61/14-ц.

Крім того, звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказував на те, що на час смерті матері, вони з братом ОСОБА_5 були прописані та проживали разом з матір`ю, а тому в силу частини 3 статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (яка була чинною на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР (яка була чинною на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, суд при розгляді заяви про визнання спадщини відумерлою не встановив всіх фактичних обставин справи не врахував того, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. При цьому заяви про відмову від спадщини він не подавав, а законом не передбачено відмови від спадщини в суді через будь-яку заяву.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Територіальної громади села Рижавка в особі Рижавської сільської ради, зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Судді: