328/2896/18
01.03.2019
01 березня 2019 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Токмак за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після померлого 07 лютого 2018 року ОСОБА_4. В обґрунтування позовних вимог зазначено.
Учасники справи в підготовче засідання не зявилися, про час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.
Позивач на розгляд справи по суті не зявився, представник позивача адвокат ОСОБА_6 надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовної заяви наполягала, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі на розгляд справи по суті не з'явилися, про час, дату і місце розгляду справи по суті повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.
Судом встановлено, що 07 лютого 2018 року помер чоловік позивача - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 414225 від 12.02.2018.
Родинні відносини позивача ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 122250 від 23.04.2013.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все його майно, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Пушкіна, будинок 18А.
В подальшому спадкодавець зареєстрував своє право власності на спірний будинок в Комунальному підприємстві «Абрис» у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 №56, які були чинними на час набуття спадкодавцем права власності на спірний будинок, що підтверджую реєстраційним написом №8081.
Позивач є спадкоємцем ОСОБА_4Д за законом першої черги, що визначене статтею 1261 Цивільного кодексу України, крім позивача спадкоємцем першої черги є син померлого - ОСОБА_2, з яким був укладений договір про поділ спадкового майна, згідно з яким до позивача ОСОБА_1 перейшло право на отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за № 18а по вулиці Пушкіна в місті Токмак в цілій частині. Зазначена обставина підтверджується матеріалами Спадкової справи №2/2018, відкритої після смерті ОСОБА_4
Після смерті спадкодавця позивач, у встановленому ЦК України порядку, прийняла спадщину, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування за законом та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за захистом якого позивач змушена звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо.
В ході судового розгляду зясовано, що з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до дня смерті, спадкодавець здійснював право користування та володіння даним житловим будинком, що підтверджується довідкою про склад сімї від 24.10.2018.
Частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до частини 1 статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
В той же час, відповідно до частини 2 вище вказаної статті, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно з частинами 1, 4, 5 статті 15 Закону України від 10.12.1991 №1956-XII «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, при укладанні договорів купівлі-продажу нерухомого майна на товарних біржах існувала колізія норм права, а саме норм права, визначених частиною 1 статті 227 ЦК УРСР та частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-XII.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.
В абзаці 5 частини 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Статтею 151-2 Конституції України визначено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
ЦК УРСР набрав чинності 18 липня 1963 року, в той же час Закон України «Про товарну біржу» №1956-XII набрав чинності 10 грудня 1991 року.
Враховуючи, що частина 1 статті 227 ЦК УРСР та частина 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-XII водночас регулювали порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і укладених на товарних біржах, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року №4-зп, угода купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 1998 року, укладена на Українській товарній біржі, не потребувала нотаріального посвідчення.
Таким чином, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. ОСОБА_4 мешкав в даному будинку з часу купівлі будинку і по день смерті, що підтверджується довідкою про склад сімї від 24.10.2018.
Будь-які суперечки між сторонами угоди відсутні, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.
Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142630045 від 25.10.2018 на нерухоме майно за адресою: вулиця Пушкіна, 18а, місто Токмак право приватної власності не зареєстроване, що свідчить про те, що ОСОБА_4 був єдиним власником спірного будинку, але належним чином його не зареєстрував.
Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Главою 25 ЦК передбачені підстави для припинення права власності. До зазначених підстав не належить припинення права власності у звязку з набуттям такого права на підставі угоди, зареєстрованої на біржі і не посвідченої нотаріально.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 правомірно набув право власності на спірний будинок, яке після його смерті увійшло до складу спадщини.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Сам факт нездійснення нотаріального посвідчення договору не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно набуто. В даному випадку будинок №18а по вулиці Пушкіна в місті Токмаку Запорізької області спадкодавець набув правомірно.
Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.
Відповідно до ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності.
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально.
Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У теперішній час оформити та отримати правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.
Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.
Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач є такою, яка прийняла спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, сам факт не отримання правовстановлюючих документів, не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно отримано у власність. В даному випадку, суд вважає, що оскільки житловий будинок набутий спадкодавцем правомірно, то позивач має право отримати його у власність в порядку спадкування за законом. Таким чином, за позивачем має бути визнано право власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом після померлого 07 лютого 2018 року ОСОБА_4.
Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 1261 ЦК України, ст.13, 95, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок № 18а по вулиці Пушкіна в місті Токмак Запорізької області в порядку спадкування за законом після померлого 07 лютого 2018 року ОСОБА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою вони можуть отримати інформацію по даній справі: http://court.gov.ua/fair.

Рішення складено 01.03.2019.

Суддя: