УХВАЛА

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 306/2558/16-ц

провадження № 61-31440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

розглянув клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року у складі судді Василихи Ж. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 листопада 2017 року у склад колегії суддів: Мацунича М.В., Кожух О. А., Джуги С. Д.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») про припинення права власності відповідача, скасування державної реєстрації права власності відповідача на жилий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Свалявського районного суду від 20 лютого 2017 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВСУУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 листопада 2017 року і постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Крім того, ОСОБА_1 просила про слухання справи за її участю.

Ухвалою ВССУ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

29 травня 2018 року справу № 306/2558/16-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

16 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про слухання справи за її участю слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про слухання справи за її участю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук