Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/3946/17

провадження № 61-29650св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Класикбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» Северина Юрія Петровича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» Северина Юрія Петровича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року у складі судді Виниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» (далі - ПАТ «Класикбанк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 12 вересня 2011 року працював у ПАТ «Класикбанк» на посаді начальника юридичного управління.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1004 у ПАТ «Класикбанк» 14 червня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію до 14 липня 2016 року, яку продовжено до 14 серпня 2016 року. Цим рішенням також визначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_3, який 17 червня 2016 року видав наказ № 31 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого позивача попереджено про наступне вивільнення

у зв`язку зі скороченням чисельності штату з 19 серпня 2016 року.

Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 11 серпня 2016 року № 209-рш та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 серпня 2016 року № 1493 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Класикбанк» строком на 2 роки з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» призначено ОСОБА_3

ОСОБА_3 . 18 серпня 2016 року видав наказ № 2-к, згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з роботи 19 серпня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до вказаного наказу позивачу повинні були виплатити допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за 61 календарний день невикористаної відпустки. 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення, отримав трудову книжку та розрахунковий лист за серпень 2016 року, в якому була вказана сума до виплати 46 569 грн.

Зазначає, що не зважаючи на неодноразові звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» ОСОБА_3 щодо сплати коштів, вчасний розрахунок при звільненні проведений не був. Першу часткову виплату позивач отримав лише 28 жовтня 2016 року, а повний розрахунок було проведено 13 грудня 2016 року.

Отже, період за який не проводилась виплата всіх належних при звільненні сум з 19 серпня 2016 року до 13 грудня 2016 року складає 116 днів, тому позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку

за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до

статті 117 КЗпП України у розмірі 103 773,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня

2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Класикбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 71 568,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Класикбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 715,69 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум

у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними

є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому виконання вказаного обов`язку не пов`язано з обмеженнями, передбаченими призначенням уповноваженої особи Фонду у зв`язку із проведенням процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та його ліквідації, а запровадження тимчасової адміністрації не свідчить про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів

і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплати зазначених коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у цій справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Класикбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не містять жодних посилань на докази, які слугували б підтвердженням порушених прав позивача саме уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» ОСОБА_3, яким у свою чергу було звільнено позивача із займаної посади та з яким проводились всі подальші виплати по заробітній платі та прирівняних до неї виплатах перед останнім.

Погашення заборгованості перед всіма кредиторами банку, зокрема і виплати по заробітній платі перед працівниками, відбуваються виключно завдяки коштам, одержаним у процесі ліквідації банку за рахунок реалізації майна та за рахунок коштів повернених боржниками за кредитами, та які у подальшому спрямовуються на погашення такої заборгованості.

Суди дійшли помилкового висновку щодо порушення прав позивача відповідачем, оскільки на час його звільнення з посади у банку вже було запроваджено ліквідаційну процедуру, отже банк припинив свою повноцінну роботу як фінансова установа.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій повністю досліджено доводи скаржника, а також наведено правову позицію, що доводить безпідставність посилань, вказаних у касаційній скарзі.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Обмеження, встановлені у пункті 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати заробітної плати, тому у позивача виникло право на отримання компенсаційної виплати, встановленої статтею 117 КЗпП України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня

2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення

у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 12 вересня 2011 року працював

у ПАТ «Класикбанк» на посаді начальника юридичного управління.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 14 червня 2016 року № 67-рш/БШ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 червня 2016 року № 1004 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» на один місяць з 15 червня 2016 року до 14 липня 2016 року включно та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северину Ю . П.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 липня 2016 року № 1206 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» з 15 липня 2016 року до 14 серпня

2016 року включно.

Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 11 серпня 2016 року № 209-рш та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 серпня 2016 року № 1493 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Класикбанк» строком на 2 роки з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» призначено ОСОБА_3

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» від 18 серпня 2016 року № 2-к ОСОБА_1 (начальника юридичного управління) звільнено з 19 серпня 2016 року у зв`язку з ліквідацією згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Також цим наказом визначено виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, компенсацію за невикористані відпустки та провести остаточний розрахунок при звільненні.

Суди встановили, що позивач у день звільнення 19 серпня 2016 року працював. Розрахунок щодо звільнення проводився відповідачем чотирма платежами, а саме: 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 перераховані кошти у розмірі 12 829 грн, 10 листопада 2016 року - 15 187 грн, 30 листопада 2016 року - 8 678 грн, 13 грудня 2016 року -9 875,80 грн.

Процедура ліквідації ПАТ «Класикбанк» на час звільнення позивача не закінчена.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені

в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 21 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен

в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним

органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені

в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що при звільненні позивача (19 серпня 2016 року)йому в день звільнення не виплачено всі суми, що належали йому від банка, остаточний розрахунок проведено 13 грудня 2016 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновками судів про можливість захисту порушеного права позивача шляхом стягнення суми середнього заробітку з ПАТ «Класикбанк», яке перебуває у процедурі ліквідації, з огляду на таке.

Як встановлено вище, на підставі рішення Правління Національного банку України від 14 червня 2016 року № 67-рш/БШ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 червня 2016 року № 1004 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» на один місяць з 15 червня 2016 року до 14 липня 2016 року включно та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 липня 2016 року № 1206 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» з 15 липня 2016 року до 14 серпня

2016 року включно.

Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 11 серпня 2016 року № 209-рш та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 серпня 2016 року № 1493 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Класикбанк» строком на 2 роки з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» призначено ОСОБА_3

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників

у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у другу чергу задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Позивач звернувся до суду з цим позовом до ПАТ «Класикбанк» після початку процедури ліквідації банку у березні 2017 року.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Порядок задоволення вимог кредиторів після початку процедури ліквідації банку врегульований розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) (пункт 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Законом передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку повноваження органів управління банку здійснює, зокрема, уповноважена особа Фонду (пункт 1 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Оскільки на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій

у ПАТ «Класикбанк» вже було розпочато процедуру ліквідації, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було неможливим.

Відповідно до наведених вище приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після початку процедури ліквідації банку вимоги кредиторів задовольняються в порядку визначеної статтею 52 Закону черговості відповідно до реєстру акцептованих вимог. Включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів

є підставою для їх задоволення за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача і початок процедури його ліквідації як юридичної особи зумовили для позивача настання правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації) зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними; цей Закон

є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Початок процедури ліквідації банку та призначення уповноваженої особи Фонду унеможливлює стягнення працівником сум в інший спосіб, аніж шляхом звернення до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення грошових вимог щодо заробітної плати до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Справа з подібними фактичними обставинами справи та вимогами була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, за результатом якого прийнято постанову від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254цс18), у якій було висловлено такий правовий висновок.

Вказаний висновок також викладено у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц (провадження № 61-37406св18), від 19 червня 2019 року у справі № 761/22643/15-ц (провадження № 61-2752св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 752/12611/16-ц (провадження № 61-19345св18), від 18 вересня

2019 року у справі № 296/2435/16-ц (провадження № 61-30623св18).

Отже, висновки судів про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з банку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є помилковими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконних рішень, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Класикбанк»

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» Северина Юрія Петровича задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» Северина Юрія Петровича про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахункувідмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська