Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

за участю:

секретарів Якименко Т.С.,Головатюк І.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь 50% витрат по сплаті житлово - комунальних послуг та інших витрат пов'язаних із користуванням спільним майном, що складає 22 244,23 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн.

Мотивуючи вимоги тим, що він та його син ОСОБА_3, являються співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003 року належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Згідно поверхового плану на квартиру, квартира є трьохкімнатною, житлова площа - 42,00 кв.м., у тому числі житлова кімната - 12,5 кв.м., житлова кімната - 10,3 кв.м., житлова кімната - 19,2 кв.м., кухня - 10,3 кв.м., вбиральня - 1,6 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., коридор - 9,9 кв.м., вбудована шафа - 1,7 кв.м., балкон - 2,2 кв.м. Загальна площа квартири - 69,4 кв.м.

Позивач, на даний час, проживає у житловій кімнаті - 12,5 кв.м.

ОСОБА_3, на момент звернення з позовом до суду проживав у житловій кімнаті - 19,2 кв.м.

Кімната - 10,3 кв.м., кухня - 10,3 кв.м., вбиральня - 1,6 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., коридор - 9,9 кв.м., вбудована шафа - 1,7 кв.м., балкон - 2,2 кв.м. - знаходились в загальному користуванні.

Тобто, ОСОБА_3 проживає у житловій кімнаті, яка є більшою за площу кімнати, в якій проживає позивач на 6,7 кв. м.

Проте, за весь час сумісного проживання, всі платежі житлово-комунальних послуг та інші витрати пов'язані з користуванням спільним майном позивач несе одноособово та за свої кошти. ОСОБА_3 на протязі вказаного проміжку часу, не здійснив жодного платежу за користування спільним майном.

Починаючи з 10.10.2014 року по 10.10.2017 року позивачем було сплачено за житлово-комунальні послуги та інші витрати пов'язані з користуванням спільним майном на загальну суму 44 488,46 грн.

Оскільки ОСОБА_3 не бажає брати участі у сплаті за житлово-комунальні послуги та інші витрати пов'язані з користуванням спільним майном, позивач змушений звернутись до суду з вимогою про відшкодування частини сплачених ним вищевказаних платежів, з розрахунку компенсації 50 %.

31 жовтня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та призначено до судового розгляду.

Відповідно до п. 9 Перехідних Положень Цивільно-процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року розгляд даної справи проведено за правилами загального позовного провадження.

21.05.2018 року позивач звернувся до суду із заявою про заміну відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 В якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50% витрат по сплаті житлово - комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 та інших витрат пов'язаних із користуванням спільним майном, а саме: витрат за користування електричною енергією, опалення, водопостачання холодної та гарячої води і користування прилеглою територією у розмірі 27 212,23 грн. та суму сплаченого судового збору у сумі 1 344,90 грн.

Мотивуючи вимоги до відповідача ОСОБА_2, позивач зазначив, що після його звернення з позовом до суду до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, останній здійснив відчуження належної йому праві часткової власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом укладання 29.01.2018 року договору дарування. При цьому новий співвласник ОСОБА_2 з лютого 2018 року також не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги по квартирі та утримання прибудинкової території. Проте, період за який позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 та утримання прибудинкової території становить з 10.10.2014 року по 29.01.2018 року, у сумі 27 212,23 грн., які він просить стягнути з нового співвласника ОСОБА_2

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року на підставі заяви позивача виходячи з положень ст. 51 ЦПК України здійснено заміну первісного відповідача ОСОБА_3 на відповідача ОСОБА_2, прийнято заяву до розгляду та залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 Роз'яснено відповідачу ОСОБА_2 право на подання відзиву на позов, а третій особі на подання заперечень та відкладено підготовче судове засідання. (121,122,124).

19.08.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_3, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_3 заперечує проти позову в повному обсязі. Оскільки вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним здійснювалась оплата за надані житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1. А також не доведено, що ОСОБА_3 проживав у даній квартирі та користувався цими послугами. Натомість ОСОБА_3 спростовано доводи позивача, щодо проживання у вказаній квартирі. На підтвердження чого надано копії договорів оренди квартири АДРЕСА_3, в якій він проживав у спірний період та акти прийому - передачі квартири, що повністю виключає можливість проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та свідчить про не споживання комунальних послуг. З огляду на означене у задоволенні позову просив відмовити. (а.с.129,130).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.146,147).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви від 29.05.2018 року та з підстав якими обгрунтовується позов, просив вимоги задовольнити.

ВідповідачОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. Пояснив, що у спірний період з 10.10.2014 року по 29.01.2018 року, він не являвся співвласником квартири АДРЕСА_1, не мав права користування нею та відповідно не проживав у ній і не споживав житлово-комунальні послуги. А відтак, у нього відсутній обов'язок сплачувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та послуги за утримання прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1. Підтвердив, що набув право власності на Ѕ частини вказаної квартири на підставі нотаріально посвідчено договору дарування укладеного між ним та ОСОБА_3 При цьому умовами укладеного між ними договору дарування не передбачено його обов'язку сплачувати заборгованість за надані житлово - комунальні послуги та послуги за утримання прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1. З огляду на означене просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної частково власності в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 25.12.2003 року (а.с.9).

На підставі договору дарування частини квартири від 29.01.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. зареєстрованим в реєстрі за № 421 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар Ѕ частини квартириАДРЕСА_1Право власності ОСОБА_2 на Ѕ частини квартириАДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку.

Таким чином, з 29.01.2018 року ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних долях з позивачем ОСОБА_1, належить на праві власності Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 та утримання прибудинкової території за період з 10.10.2014 року по 29.01.2018 року у сумі 27 212,23 грн., що складає 50% від загальних витрат сплачених ним за вказані послуги.

Тобто, за період коли співвласником квартири АДРЕСА_1 разом із позивачем був ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 2-4 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

За ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Таким чином, з моменту набуття у власність ОСОБА_2 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 він зобов'язаний нести тягар її утримання, брати участь у витратах на управління, сплачувати за надані житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території.

Разом з тим, позивач просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги, та послуги за утримання будинку і прибудинкової території, яка виникла до набуття ним у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Тобто за зобов'язаннями, які виникли у третьої особи ОСОБА_3

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За умовами укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування частини квартири від 29.01.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. не міститься умов щодо покладання обов'язку на відповідача по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги, та послуги за утримання будинку і прибудинкової території.

А відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не є особою, яка повинна відповідати за позовом. При цьому, право до кого пред'являти позовні вимоги є виключним правом позивача і обмеження його у цьому праві є наслідком порушення норм процесуального права.

З огляду на означене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 та утримання прибудинкової території за період з 10.10.2014 року по 29.01.2018 року у сумі 27 212,23 грн. А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду не компенсується.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-82, 141, 258-259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 316, 319,322,355,356,358,360 525,526,ЦК України, ст.ст. 150,158,162,163 Житлового Кодексу УРСР, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: О.О. Астахова