Постанова

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 523/3765/17

провадження № 61-41010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл»,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватне підприємство «Навік»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Окто-Рітейл», яка підписана представником Зудовою Вікторією Володимирівною, на постанову апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Калараша А. А., Вадовської Л. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл» (далі - ТОВ «Окто-Рітейл») звернулася з позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Навік» (далі - ПП «Навік») про визнання договору недійсним.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23 травня 2016 року між ПП «Навік» (не перебуває у стані припинення), ТОВ «Окто-Рітейл» (не перебуває у стані припинення) та ФОП ОСОБА_1 (господарська діяльність припинена, про що в ЄДР внесено відповідний запис 11 липня 2016 року), було укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, відповідно до якого права, зобов`язання та відповідальність сторони по договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року переходять до ТОВ «Окто-Рітейл» в повному обсязі, в якому вони належали ФОП ОСОБА_1 з дати набуття чинності цим договором.

Позивач вказував, що договорі про заміну сторони не конкретизовано, в якому саме обсязі до ТОВ «Окто-Рітейл» переходить відповідальність та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про неузгодженість предмету та ціни договору. Оригінал договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року позивач отримав від відповідача лише в липні 2017 року, тобто після підписання договору про заміну сторони. Відповідно до положень самого договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року директора ТОВ «Окто-Рітейл» на момент укладення договору про заміну сторони у зобов`язанні ознайомлено не було, що свідчить про введення позивача в оману щодо істотних умов Договору.

Позивач звертав увагу на те, що з 28 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року директором ТОВ «Окто-Рітейл» був один з його засновників - ОСОБА_3 . Відповідно до статуту, в чинній на той час редакції, директор товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладення таких договорів та представництво інтересів товариства з іншими особами. Укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг товариством) на суму понад 50 000 грн вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників). Відповідно до пункту 4.2 договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, встановлено, що розмір щомісячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за цим договором оренди складає протягом всього строку орендного користування з дати підписання Акту приймання-передачі Приміщення - 34 608,02 грн. ОСОБА_1 , як первинний орендар, та сторона за оспорюваним договором про заміну сторони, сплатила на рахунок ПП «Навік» суму в розмірі 71 280 грн як гарантійний платіж згідно договору оренди № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року за перший та два останній місяці оренди, а також 5 940 грн як маркетинговий платіж за тим же договором. При укладенні договору про заміну сторони, директор ТОВ «Окто-Рітейл» ОСОБА_3 . сплатив ОСОБА_1 суму, рівну розміру гарантійного та маркетингового платежів, що разом склало суму в 77 220 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23 травня 2016 року. Такими діями посадова особа ТОВ «ОКТО-РІТЕЙЛ» перевищила свої повноваження, передбачені статутом, оскільки попереднє схвалення укладення договору про заміну сторони та повернення ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених за договором оренди, загальними зборами засновників (учасників) було відсутнє та в подальшому таке схвалення не надавалося.

ТОВ «Окто-Рітейл» просило визнати недійсним договір про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, який укладений 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ТОВ «Окто-Рітейл» та ПП «Навік».

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси в складі судді: Аліна С. С. від 11 грудня 2017 року позов ТОВ «Окто-Рітейл» задоволено. Визнано недійсним договір про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, який укладений 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ТОВ «Окто-Рітейл» та ПП «Навік».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент укладення договору про заміну сторони був чинним статут ТОВ «Окто-Рітейл», затверджений протоколом загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» № 2/2016 від 16 березня 2016 року. Відповідно до пунктів 1.1., 3.2 статуту засновниками (учасниками) Товариства є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вклади учасників є рівними та такими, що складають по 50% Статутного капіталу товариства. Відповідно до пункту 6.1. статуту, вищим керівним органом товариства є загальні збори засновників (учасників). Учасник має кількість голосів на засіданнях Загальних Зборів учасників відповідно його частці у Статутному капіталі, яка визначена Статутом. Згідно до пункту 6.5. Статуту, виконавчим органом є директор. З 28 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року директором ТОВ «Окто-Рітейл» був один з його засновників - ОСОБА_3 . Відповідно до статуту, директор товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладення таких договорів та представництво інтересів товариства з іншими особами. Укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг Товариством) на суму понад 50 000 грн вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» не було схвалено укладення Договору про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року ні попередньо, ні в подальшому. При таких обставинах, позовні вимоги ТОВ «Окто-Рітейл» до ОСОБА_1 , ПП «Навік» про визнання договору недійсним підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанцій

Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ПП «Навік» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Окто-Рітейл» до ОСОБА_1 , ПП «Навік» про визнання договору недійсним залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанцій мотивована тим, що зміст договору про заміну сторони у зобов`язанні від 23 травня 2016 року свідчить, що ТОВ «Окто-Рітейл» прийняло на себе всі права, зобов`язання та відповідальність за договором за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року. Будь-яких застережень щодо не ознайомлення з текстом договору оренди чи не розумінням його положень при підписання договору від 23 травня 2016 року про заміну сторони у зобов`язанні, директором ТОВ «Окто-Рітейл» не зазначено. Подальше вчинення ТОВ «Окто-Рітейл» дій пов`язаних з відшкодуванням ФОП ОСОБА_1 . 77 220 гривень гарантійних та маркетингових платежів, сплачених нею за договором оренди № 01/04-1 від 01.04.2016 року, фактичне набуття прав орендаря через підписання акту прийому-передачі приміщення загальною площею 66,00 кв. м, яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке є об`єктом оренди за договором № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, завезення товару в орендоване приміщення, використання його в комерційній діяльності протягом кількох місяців після укладення оспорюваного договору, за яким ТОВ «Окто-Рітейл» набуло права орендаря за договором оренди від 01 квітня 2016 року, свідчить, як про схвалення ТОВ «Окто-Рітейл» договору про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди від 01 квітня 2016 року, так і про прийняття та виконання позивачем умов договору оренди на правах орендаря. Між вказаними обставинами існує тісний взаємозв`язок. ТОВ «Окто-Рітейл» у 2017 році зверталось до господарського суду Одеської області до ПП «Навік» з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на знаходження в орендованому приміщенні 629 найменувань товарів, прийнятих на комісію від інших СПД та неможливість їх забрати. При цьому ТОВ «Окто-Рітейл» посилалось на договір оренди від 01 квітня 2016 року, як на діючий та дійсний, а також на своє право, як орендаря, за вказаним договором. Тому у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсним договору від 23 травня 2016 року про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року з підстав, укладення договору директором з перевищенням своїх повноважень. Встановлені у справі обставини, також не можуть свідчити і про укладення оскаржуваного договору внаслідок обману, як про це було заявлено у позові ТОВ «Окто-Рітейл».

Аргументи учасників справи

У липні 2018 року ТОВ «Окто-Рітейл» через представника Зудову В. В. подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати повністю оскаржену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилалося на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір про заміну сторони правомірно визнаний судом першої інстанції недійсним, оскільки укладений під впливом обману та з перевищенням повноважень особою, що його уклала. Згідно пункту 6.6 статуту ТОВ «Окто-Рітейл» директор товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладення таких договорів та представництво інтересів товариства з іншими особами. Укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг товариством) на суму понад 50 000 грн вимагає попереднього схвалення загальними зборами. При укладенні договору про заміну сторони, директор ТОВ «Окто-Рітейл» ОСОБА_3 . сплатив ОСОБА_1 суму, рівну розміру гарантійного та маркетингового платежів, що разом склало суму в 77 220 грн. Такими діями посадова особа ТОВ «Окто-Рітейл» перевищила свої повноваження, передбачені статутом, оскільки попереднє схвалення укладення Договору про заміну сторони та повернення ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених за договором оренди, загальними зборами засновників (учасників) було відсутнє та в подальшому таке схвалення не надавалося. Відповідно до договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, розмір щомісячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за цим договором оренди складає протягом всього строку орендного користування з дати підписання акту приймання-передачі приміщення - 34 608,02 грн. Загальна ціна договору оренди значно перевищує суму в 50 000 грн, а відповідно до статуту, укладення директором договорів на суму понад 50 000 грн вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників). Це дає змогу стверджувати, що діючий на момент укладення договору про заміну сторони у зобов`язанні директор ТОВ «Окто-Рітейл» перевищив повноваження, передбачені статутом.

Вказує, що оригінал договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року позивач отримав від відповідача лише в липні 2017 року, тобто після підписання договору про заміну сторони. Крім того, в договорі про заміну сторони не конкретизовано, в якому саме обсязі до ТОВ «Окто-Рітейл» переходить відповідальність та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про неузгодженість предмету та ціни договору.

У серпні 2018 року ПП «Навік» через представника ОСОБА_5 подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило оскаржену постанову залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що фактичне виконання договору заміни сторони також свідчить про узгодження та достатню конкретизацію сторонами прав, обов`язків та відповідальності сторін договору заміни сторони. Сторони виконували договір оренди, що перешкоджає визнанню договору про заміну сторони недійсним. До грудня 2016 року жодних претензій у сторін одна до одної не було. 15 грудня 2016 року директора та обох засновників ТОВ «Окто-Рітейл» ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) було замінено на ОСОБА_6 Саме нового власника ТОВ «Окто-Рітейл» не влаштував розмір орендної плати. Він вимагав зменшення вартості оренди за відсутності на те будь-яких підстав. У задоволенні такої вимоги було відмовлено.Після чого ТОВ «Окто-Рітейл» перестало сплачувати орендні платежі.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що рішенням зборів засновників (учасників) № 2/2016 від 10 березня 2016 року затверджено статут ТОВ «Окто-Рітейл». Відповідно до наказу ТОВ «Окто-Рітейл» № 1 від 18 лютого 2016 року, з 18 лютого 2016 року на посаду директора призначено ОСОБА_3

01 квітня 2016 року між ПП «Навік» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року.

23 травня 2016 року між ПП «Навік» (не перебуває у стані припинення), ТОВ «Окто-Рітейл» (не перебуває у стані припинення) та ФОП ОСОБА_1 (господарська діяльність припинена, про що в ЄДР внесено відповідний запис 11 липня 2016 року), було укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, а саме приміщення загальною площею 66,00 кв. м, яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Окто-Рітейл», відповідно до видаткового касового ордеру від 23 травня 2016 року, відшкодував ФОП ОСОБА_1 згідно рахунків № 955, 956 від 07 квітня 2016 року 77 220 грн.

05 червня 2016 року між ПП «Навік» та ТОВ «Окто-Рітейл» підписано акт прийому-передачі за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, а саме приміщення загальною площею 66,00 кв. м, яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру за адресою: АДРЕСА_1 32.

На момент укладення оспорюваного договору про заміну сторони був чинним статут ТОВ «Окто-Рітейл», затверджений рішенням загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» № 2/2016 від 16 березня 2016 року. Відповідно до пунктів 1.1., 3.2 статуту засновниками (учасниками) товариства є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вклади учасників є рівними та такими, що складають по 50% статутного капіталу товариства. З 28 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року директором ТОВ «Окто-Рітейл» був один з його засновників - ОСОБА_3 . Відповідно до пункту 6.6 статуту, чинного на момент укладення оспорюваного договору, директор товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладення таких договорів та представництво інтересів товариства з іншими особами. Укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг товариством) на суму понад 50 000 грн вимагає попереднього схвалення загальними зборами.

З 16 грудня 2016 року єдиним засновником ТОВ «Окто-Рітейл» є ОСОБА_6 . Рішенням зборів засновників (учасників) № 3/2016 від 15 грудня 2016 року затверджено статут ТОВ «Окто-Рітейл». Відповідно до наказу ТОВ «Окто-Рітейл» № 2 від 16 грудня 2016 року, з 16 грудня 2016 року на посаду директора призначено ОСОБА_6 .

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року в справі № 916/1855/17 у задоволенні позову ТОВ «Окто-Рітейл» до ПП «Навік» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Апеляційний суд встановив, що зміст договору про заміну сторони у зобов`язанні від 23 травня 2016 року свідчить, що ТОВ «Окто-Рітейл» прийняло на себе всі права, зобов`язання та відповідальність за договором за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року. Будь-яких застережень щодо не ознайомлення з текстом договору оренди чи не розумінням його положень при підписання договору від 23 травня 2016 року про заміну сторони у зобов`язанні, директором ТОВ «Окто-Рітейл» не зазначено. Подальше вчинення ТОВ «Окто-Рітейл» дій пов`язаних з відшкодуванням ФОП ОСОБА_1 . 77 220 гривень гарантійних та маркетингових платежів, сплачених нею за договором оренди № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, фактичне набуття прав орендаря через підписання акту прийому-передачі приміщення загальною площею 66,00 кв. м, яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке є об`єктом оренди за договором № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, завезення товару в орендоване приміщення, використання його в комерційній діяльності протягом кількох місяців після укладення оспорюваного договору, за яким ТОВ «Окто-Рітейл» набуло права орендаря за договором оренди від 01 квітня 2016 року, свідчить, як про схвалення ТОВ «Окто-Рітейл» договору про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди від 01 квітня 2016 року, так і про прийняття та виконання цим підприємством умов договору оренди на правах орендаря.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У частині третій статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц (провадження № 14-153цс18) зроблено висновок, що «на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Встановивши, що позивач не довів підстав для визнання недійсним договору про заміну сторони у зобов`язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року, який укладений 23 травня 2016 року між ОСОБА_1 , ТОВ «Окто-Рітейл» та ПП «Навік», апеляційний суд обґрунтовано відмовив у замовленні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржену постанову апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Окто-Рітейл», яка підписана представником Зудовою Вікторією Володимирівною, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков