Справа № 297/1661/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

за участю секретаря Куні О.І., позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Берегівська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - Берегівська районна державна нотаріальна контора, в якій просила скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.09.2005 року, реєстраційний № 2-3337, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Берегівської районної нотаріальної контори та визнати недійсним спадковий договір №2553 від 04.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , з якою вона проживала однією сім`єю все своє життя аж до її смерті. Зазначає, що після смерті матері, позивачка фактично прийняла спадщину згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки вступила у володіння і користування належним спадкодавиці житловим будинком, в якому вона проживала разом із спадкодавицею, доглядала за будинком, сплачувала поточні платежі, обробляла земельну ділянку, здійснювала ремонтні роботи, тобто, на законних підставах володіла та користувалася нерухомим майном. 29.11.2017 року позивачка звернулася до Берегівської державної районної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державним нотаріусом було відмовлено у видачі зазначеного правовстановлюючого документа, мотивувавши відмову тим, що за померлою ОСОБА_5 вже заведена спадкова справа і спадкоємцем, тобто ОСОБА_4 (батько позивачки), вже отримано свідоцтво про право на спадщину в цілому. Одноразово, державний нотаріус повідомила, що батько позивачки у 2016 році уклав спадковий договір з хатньою робітницею, за яким все родинне майно, в тому числі й та частина, яку фактично прийняла позивачка за своєю матір`ю ОСОБА_5 , після його смерті переходить до ОСОБА_3 . Вказує на те, що майно перебувало у спільній сумісній власності, а отже, отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно в цілому та розпоряджатися ним без згоди іншого співвласника, батько не мав права.

Позивач ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, згідно поданого клопотання просила розглянути у її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві, при цьому вказуючи на те, що позивачка не була зареєстрована за адресою проживання спадкодавця; у спірному будинку зареєструвалася з 21.09.2005 року, тобто після смерті матері позивачки. Відповідач вважає, що факт постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не доведено.

Представник третьої особи Овдійчук О.Ю. в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши представлені докази приходить до слідуючого висновку.

Згідно свідоцтва про смерть від 05.12.2017 року, мати позивачки ОСОБА_5 ( далі - спадкодавець) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина. Спадкодавець на час відкриття спадщини проживала в будинку АДРЕСА_1 .

Позивачка, починаючи з 20.03.1996 року до дня відкриття спадщини, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту. З 25.11.2005 року по теперішній час позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту.

З копії свідоцтва про народження та копії свідоцтва про одруження вбачається, що спадкоємцем першої черги є позивач ОСОБА_1 , як донька спадкодавця.

Відповідно до довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Берегівської міської ради від 05.02.2018 року № 276, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 по теперішній час) згідно акту перевірки від 05.02.2018 року проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Спадкова справа після смерті спадкодавця нотаріальною конторою заведена у 2005 році за померлою ОСОБА_5 .. З відповідною заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася.

Постановою №97/02/14 від 14.02.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Берегівської районної нотаріальної контори роз`яснила позивачці щодо її права звернення до суду за захистом порушеного права.

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Виходячи з ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З вимог ч.1 ст.1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" ( в редакції положень Закону, що діяли на час спірних правовідносин) закріпив наступні норми й вжив терміни в такому значенні ( далі - Закону).

За ст. 3 Закону: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

З ст. 6 Закону вбачається, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає письмову заяву. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до ст. 8 Закону реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов`язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. При реєстрації місця перебування особи інформація про неї повідомляється до органу реєстрації за місцем проживання особи.

В пунктах 187, 211, 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на час спірних правовідносин), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкції) встановлено.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця.

Місце відкриття спадщини підтверджується: свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце проживання і місце його смерті збігаються; довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про його постійне місце проживання; записом у будинковій книзі про постійне проживання спадкодавця, а якщо місце проживання померлого невідоме - документом (витягом з Реєстру прав власності та ін.) про місцезнаходження нерухомого спадкового майна або його частини. Якщо об`єктів нерухомого майна декілька й їх місцезнаходження різне, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження одного із об`єктів цього майна за вибором спадкоємців. За відсутності нерухомого майна місцем відкриття спадщини є місцезнаходження основної частини рухомого майна, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, витягом з реєстру прав власності на цінні папери тощо.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину.

З ст. 67 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину.

Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту ст. 42 Закону України «Про нотаріат», п.1, 2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом (далі - Порядку) вбачається, що нотаріальні дії вчиняються в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.1, 3 глави 13 Порядку на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат», п.1, глави 14 Порядку передбачають, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги пояснення сторін, показання свідків, письмові докази, відмовляючи у позові за кожною вимогою суд виходить з таких мотивів.

Позивачка, в установленому статтями 6, 8 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" порядку на час смерті спадкодавця не була зареєстрована за місцем її постійного проживання та реєстрації. Документи надані позивачем, а саме довідка видана Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Берегівської міської ради від 05.02.2018 року № 276 не можуть підтверджувати факт постійного проживання позивача із спадкодавцем.

Також, суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 та ОСОБА_7 , АДРЕСА_4 , так як такі перебувають у дружніх відносинах з позивачкою.

Виходячи з системного аналізу ч. 1 ст. 29, ч.1 ст.1221, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" суд констатує, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться, а саме по собі знаходження особи за певною адресою без реєстрації за цією адресою свого місця проживання чи місця перебування не може вважатись її місцем проживання. Позивачка в установленому порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця, не прийняла. З письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у встановлені цивільним законодавством строки до нотаріуса не зверталася.

Виходячи з тих обставин, що на момент смерті спадкодавця позивач не була зареєстрована за адресою проживання ОСОБА_5 , то і вважати що вона прийняла спадщини в порядку ст. 1268 Цивільного кодексу України не має підстав. Позивачка повинна була реалізовувати своє право, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса. Позивач після смерті матері до нотаріальної контори з відповідною заявою не зверталася, хоча для цього мала підстави, а у випадку винесення нотаріусом будь-яких рішень щодо відкладення або відмови у вчиненні нотаріальної дії шляхом винесення відповідної постанови мала б право звернутися до суду щодо оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Також, відповідач по справі вказує на пропуск позовної давності у спорі. На підтвердження таких обставин вказує, що позивачка могла дізнатись про порушення своїх прав при реєстрації свого місця проживання, так як мала отримати згоду власника будинку, тобто свого батька, який вже на той період був одноособовим власником домоволодіння.

Суд вважає, що така заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Цивільного Кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Правовідносини реєстрації місця проживання особи регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382 IV (в редакції, що була чинною на момент спору у 2005 році).

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону (в редакції, яка діяла у 2005 році) для реєстрації свого місця проживання особа подає: письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита, два примірника талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Отже, на момент звернення позивачки з заявою про реєстрацію свого місця проживання, вимоги про надання документів, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації, законом не передбачалися. Такі вимоги передбачено відповідними змінами від 05.07.2012 року на підставі Закону № 5088-VI. Тому, відповідно до положень ч 3 ст. 5 ЦК України, дія змінених положень закону не може розповсюджуватися на правовідносини, що виникли раніше.

За таких обставин висновки відповідача, що позивачка могла дізнатись про порушення своїх прав при реєстрації свого місця проживання є безпідставним та ґрунтуються на припущеннях. Обставини пропуску позивачем строку позовної давності відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 11-16, ч. 1 ст. 29, 321 ч.1 ст.1221, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382 IV, ст.ст. 34, 42, 49, 50, 67 Закону України «Про нотаріат», Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Берегівська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Берегівський районний суд) до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Ільтьо І. І.