Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 461/2439/13-ц

провадження № 61-30866св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

зацікавлені особи: ОСОБА_3 , Галицький ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_4 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року в складі судді: Юрківа О. Р., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває на виконанні виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 2 027 127,38 грн. 02 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про переведення боргу. Оскільки ОСОБА_3 є правонаступником ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 48501429 Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області і підлягає заміні судом

ОСОБА_2 просив замінити вибулу сторону у виконавчому провадженні ВП № 8501429 Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2 , на його правонаступника, - ОСОБА_3 .

Короткий зміст ухвал суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що кредитор не дав згоди щодо заміни боржника у виконавчому провадженні, що суперечить вимогам статті 520 ЦК України, згідно якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Аргументи учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені ухвали скасувати та замінити вибулу сторону у виконавчому провадженні ВП № 8501429 Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2 , на його правонаступника, - ОСОБА_3 . При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що недійсність договору від 02 грудня 2016 року прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним і станом на поточну дату ніким у встановленому порядку не оспорювався, а відтак існує не спростована судом презумпція його правомірності. ОСОБА_1 , як кредитор ОСОБА_2 , спочатку надав, а пізніше повідомив, що не надав згоди на заміну сторони виконавчого провадження, а тому відсутність згоди підлягала доказуванню на загальних підставах.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 116 800 доларів США, що еквівалентно 1368896 грн. - суми боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 910,4 доларів США, що еквівалентно 479 469,88 грн - відсотків за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 803,2 доларів США, що еквівалентно 173 493,5 грн - 3% річних коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Рішення Апеляційного суду Львівської області не оскаржене та вступило в законну силу.

13 серпня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 027 127,38 грн боргу. На підставі виконавчого листа, постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 19 серпня 2015 року ВП №19.08.2015 відкрито виконавче провадження.

У договорі про переведення боргу від 02 грудня 2016 року передбачено, що ОСОБА_2 в рахунок повного погашення перед собою заборгованості ОСОБА_3 , що виникла із договору позики у формі розписки від 20 січня 2014 року, переводить на ОСОБА_3 свій борг перед ОСОБА_1 , що виник із рішення від 22 червня 2015 року у цивільній справі № 461/2439/13.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року по справі № 3-300гс17 зроблено висновок, що закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Норма статті 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Відтак, для заміни боржника у зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання (статті 513, 521 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення двостороннього правочину між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Суди встановили, що ОСОБА_1 , як кредитор, не давав згоди щодо заміни боржника у виконавчому провадженні.

За таких обставин, суди обґрунтовано зробили висновок про відмову в задоволенні заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков