ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1317/18
Провадження № 22-ц/4820/154/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника третьої особи Лісової Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/1317/18 за апеляційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року (суддя Бурлак Г.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України шкоду у розмірі 75187грн. 87коп.

Позов мотивовано тим, що з серпня 2015 року він, як суддя у відставці, отримував в управлінні Пенсійного фонду України у Теофіпольському районі, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зазначений орган Пенсійного фонду України, як податковий агент, щомісячно утримував з його щомісячного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. За період з 01 лютого 2015 року по лютий 2018 року включно розмір утриманого податку та військового збору становить 75187грн 87коп. Однак, положення абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Конституційний Суд України визнав неконституційними. Вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання йому було заподіяно майнову шкоду у виді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року включно у розмірі 75187грн. 87коп.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 75187,87грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок прийняття Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, унаслідок чого відбулось фактичне звуження змісту і обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства, чинного на момент виникнення відповідних прав. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1175 ЦК України і відшкодування позивачу шкоди, завданої в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

В апеляційній скарзі представник Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Представник апелянта зазначив, що лише орган Пенсійного фонду України наділений повноваженнями визначення щодо помилковості чи надмірної сплати зазначених у позовній заяві податку та збору. Тому, за наявності визначених законом підстав помилково чи надміру стягнуті податок на доходи фізичних осіб та військовий збір можуть бути повернуті відповідним органом Державної казначейської служби України за місцем їх зарахування до відповідного бюджету на підставі заяви платника за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Управлінням Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області не вчинено жодних протиправних дій, які б могли призвести до порушення прав та інтересів позивача.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2018 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2018 року та постанови апеляційного суду Хмельницької області від 02.08.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

05 вересня 2019 року винесена постанова Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №686/6775/18 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Провадження у справі поновлено у зв`язку із усуненням обставин, що викликали його зупинення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник третьої особи без самостійних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Лісова Я.І. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Представник апелянта - Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області та позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року було утримано 75187 грн 87коп, а саме: податок з доходів фізичних осіб 69064 грн 61 коп та військовий збір 6123 грн 26 коп, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.09.2018 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Вказані зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, №1166-VІІ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із п.п.1, 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України

публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон № 2862-XII, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 01 січня 2012 року).

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області майнової шкоди у сумі 75187 грн 87 коп, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на вказане, можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17 та у постанові від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17, яка стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій і другій статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Теофіпольському районі Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення шкоди, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Судді Т.В.Спірідонова

А.В.Купельський

Т.О.Янчук