Ухвала

Іменем України

01 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 265/8730/17

провадження № 61-961ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у якому з урахуванням уточнень просив визнати дії КП «Маріупольськевиробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» з нарахування заборгованості за користування послугами з водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 за середньодобовою нормою споживання з 19 серпня 2016 року неправомірними, зобов'язати КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» здійснити перерахунок заборгованості, нарахованої позивачу за користування послугами з водопостачання та водовідведення за середньодобовою нормою споживання за період з 19 серпня 2016 року, виходячи з фактичного об'єму використаної холодної води згідно із показаннями приладу обліку.

В обґрунтування позову зазначив, що з початку опалювального сезону 2017 року, позивач звернувся до управління соціального захисту населення Лівобережного району м. Маріуполя для оформлення житлової субсидії. Управлінням соціального захисту населення Лівобережного району м. Маріуполя у наданні житлової субсидії йому було відмовлено у зв'язку із наявністю двомісячного боргу за використання холодної води та прийняття каналізаційних стоків. Після чого, позивач звернувся до КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» за роз'ясненням з приводу заборгованості. Працівниками КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» було повідомлено, що позивач не зробив повірку лічильника води, який знаходиться у нього вдома, і тому його зняли з реєстрації і нараховували суми оплати за використання води за нормою споживання, що становить 380 літрів на добу на одну особу, зареєстровану за його адресою, де зареєстровано 6 осіб. На його пояснення щодо наявності опломбованого та справного лічильника, а також те, що повірку повинен проводити відповідач, у КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» відповіли відмовою. Зазначив, що він як споживач, не отримував рекомендованих листів з питання щодо періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, а саме лічильника холодної води. З урахуванням наведеного, вважає, що КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»» без будь - яких підстав, в односторонньому порядку неправомірно нарахувало заборгованість за користування послугами з водопостачання та водовідведення за середньодобовою нормою споживання за період з 19 серпня 2016 року по 01 листопада 2017 року у сумі 12 233,45 грн, що порушило його права як споживача. Неправомірна діяльність відповідача щодо нарахування заборгованості позбавила його права на отримання житлової субсидії за комунальні послуги.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 у січні 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є визнання дій КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» з нарахування заборгованості за користування послугами з водопостачання та водовідведення неправомірними, зобов'язання КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» здійснити перерахунок заборгованості, нарахованої за користування послугами з водопостачання та водовідведення за середньодобовою нормою споживання за період з 19 серпня 2016 року, виходячи з фактичного об'єму використаної холодної води згідно із показаннями приладу обліку

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик