07.10.2019 Справа № 756/1962/19
Провадження №2/756/3300/19
Унікальний № 756/1962/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря Галелюк Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

А саме, просить зобов`язати відповідача спростувати розповсюджену негативну інформації стосовно позивача, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканність ділової репутації ОСОБА_1 , інформацію поширену у зверненнях від ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до КНП « Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва від 17.08.2018р. до Міністерства охорони здоров`я України від 28.01.2019р. до Міністерства юстиції України та від 28.01.2019р. до Департаменту охорони здоров`я КМДА у той же спосіб у який вона була поширена; стягнути з відповідача на користь моральну шкоду в грошовій формі у розмірі 30 000,00 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.04.2018 до Комунального некомерційного підприємства « Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва надійшла заява відповідача в якій він стверджував, що за призначеним йому 05.04.2018 лікуванням лікарем - ревматологом ОСОБА_1 , наступного дня після прийняття пігулок в кількості 5 шт. почалися болісні відчуття, тому «вбачає в цьому повний непрофіаналізм лікаря, який в результаті може скоріш скалічити пацієнта ніж вилікувати».

ІНФОРМАЦІЯ_2 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва надійшла повторна заява відповідача, в якій останній зазначив, що « лікар порушила основний лікарський закон - «не нашкодь» та негативну інформацію, якою стверджує про нібито « розкручення» його з мого боку на витрату грошових коштів « в результаті непотрібних призначень».

18.07.2018року відповідач звернувся до Міністерства охорони здоров`я України в якому також зазначив неправдиву інформації, а саме « лікар своїми діями може скоріш скалічити пацієнта, ніж вилікувати».

28.01.2019року відповідач надав заяву до міністерства юстиції України в якому також зазначив неправдиву інформацію, а саме « і якщо в результаті нефахових і безвідповідальних призначень з нашим здоров`ям трапиться щось погане…». Того ж дня відповідач розповсюдив негативну інформацію шляхом подачі звернення директору Департаменту охорони здоров`я КМДА в якому зазначив « здається громадянка ОСОБА_1 переплутала мене з якоюсь піддослідною твариною».

Внаслідок дій відповідачів щодо порушення її права на повагу до честі, гідності, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала після написаних заяв відповідачами. Моральну шкоду позивач оцінює у 30000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення.

У своєму відзиві відповідач вказує, що позов є безпідставним, необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідач не вчиняв та не вчиняє жодної неправомірної дії щодо приниження честі та гідності. Жодного доказу, які свідчили би про неправомірну поведінку, неправомірну дію чи принизливе ставлення відповідача до позивача матеріали справи не містять. Незрозумілим для відповідача є, те які саме неправдиві відомості було розповсюджено відповідачем та що саме мається на увазі під неправдивими відомостями. Також, відповідач вказує, що його звернення до профільних організацій не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію, оскільки він реалізував своє право на звернення відповідно Конституції України та Закону України « Про звернення громадян». Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні 05.04.2018року ОСОБА_3 звернувся за медичною допомогою до Комунального некомерційного підприємства « Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва. Медична допомога в цьому закладі була надана лікарем - ревматологом ОСОБА_1 . Після призначення лікування відповідач відчув погіршення стану здоров`я.

ОСОБА_3 06.04.2018р. звернувся повторно до лікаря ОСОБА_1 для роз`яснення поганого самопочуття після прийому ліків, які йому були призначені, однак позивач наполягала, що її призначення є правильні та не бажаючи подальшого спілкування, майже вигнала з кабінету.

10.04.2018р. відповідач звернувся з заявою до керівництва Комунального некомерційного підприємства « Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, у якій повідомив про погіршення стану здоров`я внаслідок лікування за призначенням позивача.( а.с.15).

Згідно висновку за результатами клініко- експертної оцінки якості та обсягів надання медичної допомоги ОСОБА_3 у мовах КНП «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, вбачаться що медична допомога гр.. ОСОБА_3 в у мовах КНП «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва надана з порушенням Локального протоколу надання вторинної амбулаторної допомоги « Остеоартроз» КНП «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва в частині діагностики( не призначено загальний аналіз крові. електрокардіографічне дослідження, рентгенографічне дослідження органі грудної клітини). Призначене лікування відповідає локальному протоколу надання вторинної амбулаторної допомоги «Остеоартроз» КНП «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва.

18.07.2018року відповідач звернувся до Міністерства охорони здоров`я України з заявою про встановлення відповідності обсягу та якості надання медичної допомоги йому позивачем (а.с. 19).

Відповідно до наказу №195 від 11.05.2019року КНП «Консультативно- діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, лікарю- ревматологу ОСОБА_1 винесено попередження за недотримання локальних протоколів надання вторинної медичної допомоги в частині діагностики та неналежне ведення медичної документації.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова Пленуму ВСУ) визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Враховуючи специфіку даної категорії справ, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до профільних організацій судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) (п.16 Постанови Пленуму ВСУ).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Таким чином, матеріали справи не місять відомостей про те, що обставини, які викладені у поданій відповідачем заяві були належним чином перевірені та/або за результатами її перевірки були встановлені певні обставини.

Суд не може погодитися із позицією позивача про те, що звернення відповідачів із заявами до профільних організацій, може свідчити про факт поширення відповідачем негативної інформації відносно позивача, оскільки розгляд такого роду заяв входить до компетенції Міністерства охорони здоров`я України, а відповідач мав право звернутися із вказаною заявою з метою перевірки обставин, які на його думку, мали місце та можуть свідчити про вчинення порушення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач стверджував, що в заявах, які направлені відповідачем до профільних організацій, викладена інформація, яка не відповідає дійсності та яка принижує честь та гідність позивача.

Така інформація, на думку суду, є оціночним судженням, адже не містить жодних конкретних даних, а є вираженням суб`єктивної думки відповідача, його припущенням.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій формі, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, суд прийшов до висновку, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями та такими, що не порочить честь та гідність позивача, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко