РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/21492/14-ц

Провадження № 2/638/813/19

07.02.2019 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про повернення дітей,-

встановив:

Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В якому просило суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_1 відносно неповнолітніх дітей та стягнути з відповідачів аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) кожного, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття.

Відповідачі за первісним позовом подали до суду зустрічну позовну заяву Вх. №48283 від 12.10.2017 року до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про повернення дітей. Посилаючись на те, що ними були усунуті всі недоліки вказані в позові, а саме: житлові умови приведені у відповідність до санітарно-гігієнічних норм, мати дітей знайшла офіційну роботу та працює, має постійний заробіток на утримання дітей. Також вказали, що під час перебування дітей у дитячому будинку сімейного типу на території смт. Коломак Харківської області батьки регулярно відвідували своїх дітей.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року обєднано в одне провадження вищевказану справу разом із зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про повернення дітей.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та зутрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про повернення дітей до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявилася, надала до суду заяву в якій просила слухати справу без її участі, позовну заяву Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів просила залишити без розгляду, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечувала.

В судове засідання відповідачі за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, надали заяву про слухання справи без їх участі, просили задовольнити зустрічну позовну заяву та повернути їм дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд залишити первісний позов Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, без розгляду.

Суд, дослідивши заяву вважає, що первісний позов необхідно залишити без розгяляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В частині зустрічного позову, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.05.2016 року позов Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дітей: неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, без позбавлення батьківських прав. Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) кожного, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25.05.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1, проживають за адресою: АДРЕСА_1, дану квартиру позивачами за зустрічним позовом було відремонтовано.

Також діти, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 надали до суду пояснення, в яких вказали, що вони бажають повернутися до батька ОСОБА_2 та матері -ОСОБА_1, та хочуть проживати з ними.

ОСОБА_1 офіційно працевлаштована в ПАТ «Важпромелектропроект» з 01.08.2017 року та має постійний дохід та може утримувати дітей.

Крім того, під час перебування дітей у дитячому будинку сімейного типу на території смт. Коломак Харківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 регулярно відвідували дітей з урахуванням графіку роботи, також підтримували спілкування телефонним зв'язком.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Отже, суд звертає увагу, що представник позивача за первісним позовом, відмовився від підтримання первісного позову та подав заяву про залишення його без розгляду. Також дослідивши обставини справи встановлено, що на момент розгляду справи відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей: незадовільний стан житлового приміщення, відсутність працевлаштування ОСОБА_1, також встановлена думка самих дітей, які бажають повернутися в сімю, суд вважає за необхідне повернути дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 їх батькам.

Зустрічний позов підлягає лише частковому задоволенню з огляду на те, що станом на момент відібрання дітей (2014 рік), найстарша дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був неповнолітнім, однак на момент розгляду зустрічної позовної заяви, він є повнолітньою особою, а тому відносно нього не може бути вирішено питання про повернення його до батьків.

Статтею 48 Конституції України встановлено, що кожен має право на достойний життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Право дитини (особи до 18 років) на достатній життєвий рівень додатково закріплено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Частина 1 статті 151 СК України визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин 1, 4, 6 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Слід також відмітити наступне рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 по справі «Мамчур проти України» (Заява № 10383/09), де зазначено, що відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини (п. 52 рішення).

У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено: в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст.. 3 Закону).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 19, 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов'язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена, й усиновлення не скасоване чи не визнане недійсним.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України).

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що обставини, які були підставою для відібрання дітей суттєво змінилися, позивачі за зустрічним позовом здатні та мають бажання виконувати свої обов'язки по вихованню та утриманню дітей, діти висловлюють бажання про проживання разом із їх батьками, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 3-я особа Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про повернення дітей - задовольнити частково.

Повернути дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_6 їх батькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2019 року.

Суддя: