Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 146/381/18

провадження № 61-13990св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року у складі судді Пилипчука О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на даний час користується належною йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 345079 земельною ділянкою площею 2,0548 га, що знаходиться на території Велико-Русавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до, нібито, укладеного між ними 21 червня 2012 року договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 27 грудня 2012 року.

Вказував, що вказаний договір він не підписував, як і акт про передачу земельної ділянки. У вказаний час - 21 червня 2012 року, він взагалі перебував за межами України, що підтверджується послужною книжкою моряка, відповідно до якої у період з 02 квітня 2012 року по 28 липня 2012 року він перебував у плаванні в Атлантичному та Індійському океанах між портами Сінгапур та Порт-Луїс.

Зазначав, що спірний договір оренди земельної ділянки був укладений без його волевиявлення.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га, кадастровий номер :04:000:0227, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 345079, виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га., кадастровий номер :04:000:0227, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 345079, виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів, що він не підписував спірний договір, а, отже, відсутність свого волевиявлення на укладення договору.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» залишено без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи й ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не перебував на території України 21 червня 2012 року, тому не міг укласти спірний договір. При цьому, апеляційний суд вважав, що районний суд правильно взяв до уваги копії відповідних документів, які були надані позивачем на підтвердження своєї відсутності в України на час укладення спірного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належно обставин справи та у порушення частини шостої статті 95 ЦПК України ухвалили судові рішення на підставі копій документів, які відповідач ставив під сумнів.

Крім того, вважає, що сам факт не знаходження позивача на території України у день укладення спірного договору не може прямо свідчити про не підписання цього договору позивачем.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 345079 відділом Держкомзему у Томашпільському районі належить земельна ділянка площею 2,0548 га, що знаходитися на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0227.

Згідно з договором оренди землі від 21 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» орендодавець ОСОБА_1 надає належну йому, а орендар - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0548 га, яка знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району. Даний договір укладено на десять років.

Акт визначення меж земельної ділянки на місцевості взагалі ніким не підписано, крім того в акті не зазначено його дати.

На сторінці 16-17 копії послужної книжки моряка виданої на ім`я ОСОБА_1 12 квітня 2007 року НОМЕР_1 зазначено дату та місце влаштування на судно другого механіка ОСОБА_1 02 квітня 2012 року у Сінгапурі, дата та місце звільнення із судна 28 липня 2012 року, при цьому зазначено район плавання та порти заходження: океани Атлантичний та Індійський, порти - Сінгапур, Балтімор, Порт-Луїс.

Відповідно до копії довідки про плавання, виданої капітаном судна «ІRON KING» другий механік ОСОБА_1 поступив на судно 02 квітня 2012 року, звільнився з судна 28 липня 2012 року, час фактичного плавання із врахуванням міжрейсових зупинок в порту до одного місяця та з врахуванням ремонту в іноземному порту строком до одного місяця - сто сімнадцять днів.

ОСОБА_1 05 жовтня 2015 року надіслав на ім`я директора ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» заяву, в якій просив видати копію договору оренди земельного паю площею 2, 0548 га., а також повернути належну йому земельну ділянку в належному стані, оскільки договір оренди закінчується у 2016 році, наміру продовжувати договір оренди він не має.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а спірний договір оренди землі був укладений у період відсутності позивача на території України, тому суд дійшов висновку, що спірний договір оренди землі від 21 червня 2012 року не є укладеним, як наслідок, не створює для сторін прав та обов`язків, зокрема, відповідач не набув права оренди земельної ділянки, яка належать ОСОБА_1 .

При цьому, вказуючи про факт відсутності позивача на території України, суди взяли за основу надані позивачем копії документів.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права, які позбавляють можливості вважати, що судові рішення були ухвалені при повному та всебічному дослідженні обставин справи.

Суди не взяли до уваги, що відповідач ставив під сумнів відповідність наданих позивачем копій: послужної книжки моряка виданої на ім`я ОСОБА_1 12 квітня 2007 року НОМЕР_1; довідки про плавання, виданої капітаном судна «ІRON KING»; його закордонного паспорту, оригіналу та просив витребувати у позивача оригінали вказаних письмових доказів, без надання яких, відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, суд не міг брати такі докази до уваги.

Крім того, судами не було встановлено, чи підписував ОСОБА_1 спірний правочин, що має вирішальне значення для правильності вирішення спору, та не надано належних обґрунтувань доводам відповідача про те, що сам по собі факт не знаходження позивача на території України 21 червня 2012 року не може достовірно свідчити про те, що він не підписував спірний договір та не мав волевиявлення на його укладення.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення змагальності процесу, зокрема, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 заявляв, що не підписував спірний договір оренди землі від 21 червня 2012 року. Суди, всупереч вказаним нормам процесуального права, не забезпечили змагальності процесу та не поставили на обґоворення сторін питання можливості призначення за їх клопотанням судово-почеркознавчої експертизи.

Суд першої інстанції також дійшов суперечливих висновків, вказавши, що спірний договір оренди землі від 21 червня 2012 року не є укладеним, при цьому визнав його недійсним.

Отже, суди попередніх інстанцій у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, правовідносин, які склалися між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до них, не перевірили належно доводів сторін та взяли до уваги копії доказів, які не могли брати до уваги відповідно до вимог частини шостої статті 95 ЦПК України, дійшовши передчасного та необґрунтованого належно висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» задовольнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк