КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 367/550/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/6710/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Ірпінського міського суду Київської області прийнятого 22 січня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Саранюк Л.П., повний текст судового рішення виготовлено 1 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_5 , в якому просила поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», шляхом стягнення компенсації з відповідача половини вартості такого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що у період з 7 червня 2016 року по 24 січня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі у січня 2007 року придбано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», автомобіль придбано в кредит на ім`я відповідача. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу майна, позивач змушена була звернутись до суду із даним позовом.

Дана справа неодноразово переглядалась судами.

Постановою Верховного суду України від 7 вересня 2016 року судові рішення скасовано та в частині стягнення компенсації половини вартості автомобіля та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 168-170, том 2).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини вартості автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» у розмірі 66165 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В скарзі посилається на те, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення, та посилаючись на порушення судом норм права та неповне з`ясування обставин справи просила рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони позивача з підстав викладених у ній, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача просили відмовити.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу відповідача з підстав викладених у ній, а у задоволенні апеляційної скарги позивача просила відмовити..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у період з 7 червня 2016 року по 24 січня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.27, том1).

19 січня 2007 року між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №5206755 (а.с. 67-71, том 1).

Пунктом 2 кредитного договору сторони погодили, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмір 13865 доларів США.

Згідно п.2 вказаного договору цільове призначення кредиту, для придбання транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer» номер кузову НОМЕР_1 , у продавця ТОВ «Ніко-Україна».

20 грудня 2006 року між ТОВ «Ніко-Україна» та ОСОБА_5 укладено договір №0612-200008, предметом вказаного договору марки «Mitsubishi Lancer», згідно умов договору продавець зобов`язувався поставити та передати у власність покупця вказаний автомобіль протягом 30 робочих днів, за ціною 93325 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Для правильного вирішення справи суди повинні встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договорами позики.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-539цс16.

Судом встановлено, що загальна вартість автомобіля, яка була сплачена в тому числі за рахунок отриманого кредиту в долах США склала - 18 480,20 доларів США, із них: - 4 250,91 доларів США (23 380,00 грн.) було внесено за рахунок спільних коштів подружжя в якості першого платежу; 13 865,11 доларів США сплачено за рахунок кредитних коштів.

Згідно довідки ПУМБу в період з 19 січня 2007 року по 20 лютого 2011 року дата припинення фактичних шлюбних відносин було сплачено 11 162,96 доларів США.

В період після припинення фактичних шлюбних відносин відповідачем, повернуто кредит достроково в розмірі 4504,29 долари США.

А відтак, відповідачем сплачено за особисті кошти 19,93 % вартості автомобіля.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що частка позивача у спірному майні становить 40,03 %, а тому саме за цю частину позивач має право на відшкодування вартості автомобіля.

Сторона відповідача вказувала на те, що автомобіль була придбано за особисті кошти відповідача, зокрема йому надано кошти його батьками, апеляційний суд вважає такі твердження необґрунтованими оскільки будь-яких доказів, в розумінні ст.81 ЦПК України, надано не було.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, судом при ухваленні судового рішення стягнуто половину вартості майна за довідкою про вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу №93/12/14, згідно якої вірогідна ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer» номер кузову НОМЕР_2 A НОМЕР_3 становить 132330 грн.

Проте, апеляційний суд вважає, що в даному випадку має прийнята до уваги довідка №25/06/15 від 25 травня 2015 року, оскільки вона є більш наближеною до дати ухвалення апеляційний судом рішення.

Так, згідно довідки №25/06/15 від 25 травня 2015 року вірогідна ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer» номер кузову НОМЕР_2 A НОМЕР_3 становить 161700 грн 38 к . (а.с. 125-134, том 1).

А відтак, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація вартості 40,03 % автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» у розмірі 96971 грн 71 к.

Проте суд першої інстанції на указане уваги не звернув, а тому дійшов до необґрунтованого висновку стягнувши половину вартості автомобіля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

А відтак, з урахуванням викладено та враховуючи положення ст.376 ЦПК України рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року підлягає скасуванню скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 40,03 % автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» у розмірі 96971 грн 71 к.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Судді: