РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/991/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/374/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Печончика О.В. на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року, ухваленого в складі судді Котик Л.О., у справі № 556/991/15-ц,

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Крестинською Л.А. заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі №556/1919/18 за заявою ОСОБА_6 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно ОСОБА_1.

В обґрунтування заяви вказала, що в зв'язку із психічним захворюванням ОСОБА_1, яке істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі і на здатність висловлювати чітко свої думки, спогади, тощо. Вирішення справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно ОСОБА_1 має істотне значення для розгляду справи про визнання права власності, оскільки ухвалою суду було визнано обов'язковою явку позивачки ОСОБА_1 в судове засідання для дачі особистих пояснень, або ж допиту її як свідка.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року, зупинено провадження в цивільній справі №556/991/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №556/1919/18 за заявою ОСОБА_6 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно ОСОБА_1.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_2 - адвокат Печончик О.В. подав на неї апеляційну скаргу, вважає, що ухвала є незаконною та протиправною, формальною за своїм змістом, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує на те, що справа № 556/1919/18 за заявою ОСОБА_6 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно ОСОБА_1 не є об'єктивною перешкодою неможливістю розгляду даної справи № 556/991/15-ц, оскільки суть спору полягає у встановленні піклування над ОСОБА_1, а не залучення законного представника до участі у справі № 556/991/15-ц відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦПК України.

Зазначає, що підстави для зупинення провадження відсутні і в порядку п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки набрання законної сили рішення про встановлення піклування над ОСОБА_1 не містить необхідної об'єктивності, оскільки не порушується питання про залучення законного представника по справі.

З цих підстав, просив скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладені норми процесуального закону, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення у справі за заявою ОСОБА_6 про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно ОСОБА_1 може вплинути на розгляд справи про визнання права власності на майно між цими особами.

Проте, апеляційний суд погодитися з такими висновками не може.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв'язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов'язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з'ясувати: як пов'язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв'язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові №6-1957цс16 від 01.02.2017 року, суд повинен враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі як неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Убачається, що предмет і підстави вказаних справ є різним і не є взаємопов'язаними.

Судом першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали не враховані зазначені норми цивільного законодавства, тому висновок суду щодо неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 556/1919/18 є хибним, оскільки у справі про визнання обмежено дієздатним ОСОБА_1 не можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

З наявних у справі доказів не можливо встановити наявність об'єктивних причин, які б перешкоджали розгляду спору між сторонами про визнання права власності без вирішення спору про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи. Оскаржувана ухвала також не містить посилання на такі причини, а лише констатує факт наявності двох справ із різними предметами та підставами позову, які перебувають на розгляді в суді.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші).

Крім того, Володимирецький районний суд зупиняючи провадження у справі не врахував, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідллендер проти Франції»).

Зупинивши провадження у справі, суд не звернув увагу, що провадження у даній справі було відкрито ще у червні 2015 року, тобто провадження у справі триває більше, ніж три роки, що порушує розумні строки розгляду справи.

Вищевикладені по справі обставини дають підстави апеляційному суду вважати, що дана справа підлягає самостійному розгляду, суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала суду про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Печончика О.В. задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року скасувати, справу направити до суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.