ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6920/17

провадження № 22-ц/4809/500/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Голованя А.М.(головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач - Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Панфілова А.В.) від 11 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із позовом, про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.12.2008 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. На підставі особистої заяви та відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-ХІІ, чинного на момент виникнення спірних правовідносин він 01.01.2009 року отримав статус безробітного у зв'язку з чим йому було призначено виплату допомоги по безробіттю, яку він отримував з 01.01.2009 року по 08.09.2009 року.

При здійсненні обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України та Державним центром зайнятості виявлено факт отримання ОСОБА_5 доходів в І кварталі 2009 року.

Відповідач на момент отримання статусу безробітного виконував роботи згідно з договором підряду № 7634/91, укладеним 04.12.2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» і отримав дохід в І кварталі 2009 року.

На момент звернення до центру зайнятості та отримання статусу безробітного відповідач відносився до категорії зайнятого населення і, відповідно, не мав права на отримання статусу безробітного, призначення та виплату допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення.

Згідно частини 2 статті 36 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон №1533-111), в якій зазначається, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Проте в заяві про надання статусу безробітного від 08.01.2009 року відповідач власноруч зазначив, що договору цивільно-правового характеру не укладав.

Надання відповідачем неправдивих даних щодо своєї зайнятості при вирішенні питання про надання статусу безробітного, умисне невиконання відповідачем обов'язків безробітного призвело до незаконного отримання ним допомоги по безробіттю на загальну суму 10 754 грн. 93 коп.

На підставі цього центром зайнятості був виданий наказ від 29 грудня

2009 року № 262-Д про відшкодування коштів виплачених, як допомога по безробіттю в сумі 10 754 грн. 93 коп. та лист від 31.12.2009 року № 02-5122 з пропозицією добровільно повернути кошти. Відповідач під власний підпис 11.11.2010 року отримав наказ і лист центру зайнятості.

На день звернення центру зайнятості до суду, відповідач наказ про повернення коштів не виконав, борг не повернув. У зв'язку з тим, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 9 809 грн. 48 коп. просить задовольнити позов повністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2018 року позов Кіровоградського міськрайонного центра зайнятості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості - 9 809,48 грн. незаконно отриманих коштів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач з 01 січня 2009 року отримав статус безробітного і відповідно до ч. 1 ст.22 та ч. 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІП йому було призначено виплату допомоги по безробіттю, яку він отримував з 01.01.2009 року по 08.09.2009 року, але не повідомив, що виконував роботи та отримав дохід в І кварталі 2009 року, що свідчить про відсутність правових підстав для отримання статусу безробітного та грошової допомоги.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Вимоги відповідача мотивовані тим, що судом було безпідставно не застосовано позовну давність, яку він просив застосувати.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості просить відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін. Вважає, що суд обґрунтовано визначився з характером спірних правовідносин і правильно вирішив справу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

25 грудня 2008 року ОСОБА_5 звернувся до центру зайнятості за сприянням у працевлаштування. На підставі особистої заяви та відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-ХІІ, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, 01 січня 2009 року він отримав статус безробітного. Згідно ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-ІП відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю, яку він отримував з 01 січня 2009 року по 08 вересня 2009 року.

При здійсненні обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України та Державним центром зайнятості виявлено факт отримання ОСОБА_5 доходів в І кварталі 2009 року.

Згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за № 232/16248, центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу, про що складено відповідний акт від 25.12.2009 року № 669, яким встановлено, що ОСОБА_5 на момент отримання статусу безробітного виконував роботи згідно з договором підряду № 7634/91, укладеним 04.12.2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Зазначена обставина підтверджується також актами прийому-передачі виконаних робіт від 12.01.2009 року № 7634/91-1 та від 06.02.2009 року № 7634/91-2 та отриманням доходу у І-му кварталі 2009 року.

В заяві про надання статусу безробітного від 08.01.2009 року відповідач власноруч зазначив, що договору цивільно-правового характеру не укладав.

На час звернення до центру зайнятості та отримання статусу безробітного ОСОБА_5 відносився до категорії зайнятого населення і, відповідно із ч. 2 ст.11 Закону № 803-ХІІ, не мав права на отримання статусу безробітного, призначення та виплату допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення.

При цьому, суд першої інстанції встановив обставину пропущення Кіровоградським міськрайонним центром позовної давності, але визнав причини її спливу поважними.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Періодом спірних правовідносин є час перебування відповідача на обліку як безробітної особи з 01.01.2009 року по 08.09.2009 року. У цей період діяв Закон України «Про зайнятість населення» в редакції №803-ХІІ від 01 березня 1991 року, що був чинний до 01 січня 2013 року .

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються також Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їх матеріального забезпечення та при вирішенні питання про надання статусу безробітного. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Підпунктом 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року № 915/5136 (далі - Порядок), визначено, що працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами) є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття з обліку, як безробітного у державній службі зайнятості, що передбачено пунктом 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 219.

Особа, яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, в розумінні ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою особою.

Відповідно до п. 6.14 Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13.

Наведене свідчить, що ОСОБА_5 належав до зайнятого населення, і не міг бути визнаним безробітнім, при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, не повідомив про те, що здійснює трудову діяльність за цивільно-правовою угодою, внаслідок чого незаконно отримувала допомогу по безробіттю.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що права позивача порушено, оскільки при поданні заяви про надання статусу безробітної особи ОСОБА_5 приховав факт укладення 04.12.2008 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» цивільно-правового договору підряду № 7634/91.

Разом з тим, суд безпідставно не застосував позовну давність, про застосування якої в суді першої інстанції заявив відповідач.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Як убачається з матеріалів справи факт незаконного отримання допомоги ОСОБА_5 було встановлено 29 грудня 2009 року, що підтверджується наказом Кіровоградського міськрайонного центру №262-Д про відшкодування шкоди.

Позивач 29 січня 2010 року та 10 січня 2011 року звертався із позовами до суду адміністративної юрисдикції, внаслідок чого 01 липня 2014 року було ухвалено рішення, яке набрало законної сили після перегляду апеляційною інстанцією 05 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 безпідставно отриманих ним коштів по безробіттю.

У подальшому, а саме 19 квітня 2017 року згадані судові рішення були скасовані судом касаційної інстанції, а провадження у справі закрите у зв'язку із непідвідомчістю спору судам адміністративної юрисдикції.

У зв'язку з чим позивач 01 листопада 2017 року звернувся з позовом до суду цивільної юрисдикції, наслідком чого було ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Отже, позивачем було пропущено встановлену законом трирічну позовну давність, оскільки подача позову з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу такого строку.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що сама по собі помилка Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості, яка була допущена ним при визначенні юридичної підвідомчості не є поважною причиною пропуску позовної давності, оскільки не пов'язана з об'єктивними, істотними труднощами чи перешкодами для позивача, а є наслідком неправильного застосування ним закону.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Про судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2400 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_5 про стягнення 9 809 грн. 48 коп. допомоги по безробіттю залишити без задоволення.

Стягнути з Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості на користь ОСОБА_5 компенсацію судового збору у розмірі 2400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: