ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6818/19 Справа № 201/3134/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року

у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, скасування записів про право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, скасування записів про право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку .

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що арешт спірного майна забезпечить захист від його можливого відчуження відповідачами, тому заява про забезпечення позову має бути задоволена.

Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просив постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в березні 2019 року Дніпровська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, скасування записів про право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що міською радою подана позовна заява про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання недійсним договору дарування від 11.03.2009 р., скасування записів про право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку. ОСОБА_1 використовує надану йому на праві власності земельну ділянку не за цільовим призначенням, і право власності на нежитловий будинок, визнане за відповідачем на підставі рішення суду, скасовано, а тому, зазначений об`єкт нерухомості є самочинно збудованим. Вважаючи, що відчуження самочинно побудованого нежитлового будинку може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що в свою чергу спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав, позивач просив накласти арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_1 відчуження, реалізацію, передачу іншим особам та переоформлення документів на цю земельну ділянку, а також заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічні заходи забезпечення позивач просив вжити у відношенні ОСОБА_2 щодо нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що заява не містить належного обґрунтування необхідності вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, зокрема, такого виду забезпечення позову, як арешт майна, оскільки ці вимоги не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що запропоновані ним заходи забезпечення позову співмірні позовним вимогам, а арешт спірного майна забезпечить захист від його можливого відчуження відповідачами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки існування загрози відчуження спірного майна ґрунтується лише на припущеннях позивача, що не є достатніми для застосування запропонованих заходів забезпечення позову, зокрема такого такого крайнього заходу забезпечення позову, як арешт, який полягає у проведенні опису майна, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Крім того, як вбачається з Інформації з Державних реєстрів, ОСОБА_2 більше десяти років значиться власником майна і за цей час воно жодного разу не відчужувалося на користь інших осіб та в заставі не перебуває (а.с.22-28).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, за змістом яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

З огляду на зазначене, порушень норм процесуального права, які б могли призвезти до скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова