Провадження № 2/127/2638/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки і піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки і піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві позивач зазначає про те, що з ОСОБА_2 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2004 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим 10.11.2004 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

В актовому записі про народження дочки відповідач записана її матір'ю.

Протягом сімейного життя між сторонами постійно виникали непорозуміння, через різні інтереси та вподобання вони перестали розуміти один одного, кожен жив своїм відокремленим життям. В травні 2017 року відповідач залишила позивача з дочкою і з цього часу з сім'єю не проживає, вихованням дитини не займається.

В зв'язку з тим, що відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дочки позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.

Дочка проживає разом з батьком, позивачем по справі, що підтверджується актом, складеним ТОВ «Житлово-експлуатаційне об'єднання» від 11.06.2018 року.

ОСОБА_1 для дитини створені належні умови для проживання, навчання та розвитку.

Відповідач з травня 2017 року з дочкою не проживає, її вихованням не займається, ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дочки, дитину не відвідує та взагалі нею не цікавиться.

На думку позивача, зазначені обставини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що стало підставою звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник позов не визнали, до суду подано відзив на позов. Згідно із запереченнями відповідача з червня 2004 року по квітень 2018 року вона перебувала у шлюбі з позивачем. Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У травні 2017 року позивач разом із своєю матір'ю в ультимативній формі наказали відповідачу залишити житло. ОСОБА_2 змушена була зібрати речі та переїхати до брата, оскільки власного житла на той час не мала. Дочка вирішила залишитись із батьком та бабусею. Відповідач сподівалась, що дочка ОСОБА_4 передумає та захоче жити разом із нею. ОСОБА_2 придбала кімнату в гуртожитку поруч із будинком, де проживає колишній чоловік з дочкою. Проте стосунки із дитиною щоразу погіршувались, вона перестала спілкуватись з матір'ю по телефону, при випадкових зустрічах тікала від неї. Близько року відповідач не мала змоги спілкуватись з дочкою, дізнавалась про неї від знайомих. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що його позовні вимоги підтверджені відповідними довідками про те, що починаючи з травня 2017 р. по сьогоднішній день позивач вихованням дитини не займається, не цікавиться її життям, здоров»ям та навчанням. Відповідач ОСОБА_2, обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, не надала жодного доказу, які б спростували надані позивачем докази про те, що більше року лише батько опікується дочкою ОСОБА_4, турбується за її здоров»я, навчання, займається її вихованням та дбає про неї.

Відповідач ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь на відзив на позов, в якому зазначила про те, що вважає відповідь на відзив необґрунтованою.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки і піклування Вінницької міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримала висновок від 16.08.2018 р. №01-00-011-37857 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання.

Свідок ОСОБА_6 розповів суду про те, що він сусід позивача і добре знає сім»ю ОСОБА_1, останнім часом сторони разом не мешкають. ОСОБА_2 свідок бачив декілька місяців тому у магазині «Варшава». Свідок спостерігав коли одного разу ОСОБА_2 складала свої речі в автомобіль і було зрозуміло, що вона виїздить з квартири. Зі слів позивача свідку стало відомо про те, що ОСОБА_2 виїхала з квартири, тому що подружжя посварилось. Дочка ОСОБА_4 мешкає з батьком і на думку свідка дитина не заслуговує на те, щоб мати її залишила.

Свідок ОСОБА_7 розповіла суду про те, що родину ОСОБА_1 знає з 2011 року, до серпня 2016 р. вони дружили сім'ями. У свідка також є дочка, молодша на чотири роки від дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_4. ОСОБА_2 живе дитиною, завжди дбала про те, щоб дочка була сита та одягнута. Зі слів відповідача свідку стало відомо про те, що їй дуже важко було жити разом із свекрухою. ОСОБА_2 виховувала дочку, робила з нею уроки. Зі слів ОСОБА_2 вона вимушена була покинути квартиру чоловіка, тому щочоловік із свекрухою зібрали їй речі та наказали йти з дому геть. В присутності свідка ОСОБА_2 телефонувала дочці, але та не відповідала на телефонні виклики, вона відмовляється брати від матері подарунки. За таких обставин ОСОБА_2 дуже переживає і бажає цікавитись життям і розвитком дитини, хоче бачити дитину, передає через вчительку в школі їй подарунки, приходить до школи.

Свідок ОСОБА_9, яка є подругою відповідача, розповіла суду про те, що з сім'єю ОСОБА_1 в неї були дружні відносини, вони святкували щороку дні народження сторін та дочки ОСОБА_4. Сторони мешкали до розлучення з батьками позивача ОСОБА_1 в їх квартирі. Всі обставини справи свідку відомі зі слів ОСОБА_2 ОСОБА_2 постійно конфліктувала із свекрухою. ОСОБА_2 працювала на Вінницькій кондитерській фабриці, робота тяжка, на місяць траплялось по 8 нічних змін, після яких їй необхідно було відпочити. А свекруха на пенсії і доглядала за онукою ОСОБА_4, у неї було більше вільного часу приділяти увагу дитині. ОСОБА_2 накривала стіл, пригощала гостей, купляла сукні та інші подарунки на дні народження дочки. Чоловік свідка є хрещеним батьком дочки ОСОБА_4. Останнім часом після розлучення сторін ОСОБА_1 і його мати уникають спілкування зі свідком та її сім»єю. ОСОБА_2 тяжко переживала, коли змушена була піти з дому. Вона постійно телефонувала дочці, одного разу ОСОБА_2 зустріла дочку в парку «Хімік», але та стала тікати від матері. Відповідач постійно передає дитині подарунки через вчительку в школі. Після 2015 р. свідок та її чоловік намагались привітати похресницю ОСОБА_4 з днем народження, але позивач ОСОБА_1 не відповідав на телефонні дзвоники.

Свідок ОСОБА_4 - дочка сторін дала показання про таке.

Вона категорично наполягає на тому, щоб її матір ОСОБА_2 позбавили батьківських прав. На даний час вона мешкає разом із батьком, бабусею. Мати мешкає окремо вже два роки. Коли мати проживала разом постійно були скандали і одного дня вона зібрала свої речі і пішла, батько її не виганяв. ОСОБА_4 просила, щоб мати повернулась, проте вона не захотіла. Мати приходила одного разу в червні 2017 року, гуляли втрьох : мати, батько і дочка, але батьки знову сварилися між собою. В помешканні, де нині проживає ОСОБА_2, дочка не була, відповідала лише на короткочасні телефоні дзвінки від матері. Батьки офіційно розлучились влітку 2018 року, до суду на розлучення з позовом звернулась мати. На день народження ОСОБА_4, на свято 1 Вересня в 2017,2018 роках матері не було, вона в ці дні телефонувала дочці. Влітку 2018р. дочка була присутня на засіданні органу опіки і піклування, на якому сказала, що їй не потрібна матір. В день судового засідання свідок не намагалась поспілкуватись з матір»ю. ОСОБА_4 розповіла про те, що з татом їй добре жити, вона завжди ділиться секретами з татом та бабусею, разом з ним ходить за покупками по магазинах. В день народження в 2018 р. мати намагалась дати ОСОБА_4 подарунок, але вона відмовилась, тому що вона ображена на матір. Свідок підтверджує, що подарунок від матері через десять днів від дня народження в 2018 р. мати передала через вчительку. А одного разу в парку відпочинку «Хімік» ОСОБА_4 при зустрічі не бажала говорити з матір»ю, і пішла від неї в протилежному напрямку. Дочка ОСОБА_4 хоче позбавити матір батьківських прав із тієї причини, щоб жити спокійно, щоб мати їй не телефонувала, і без її дозволу їздити з батьком за кордон.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2004 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим 10.11.2004 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2.

Протягом сімейного життя між сторонами постійно виникали непорозуміння, через різні інтереси та вподобання вони перестали розуміти один одного, кожен жив своїм відокремленим життям.

За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018р. шлюб між сторонами розірвано.

В травні 2017року у зв»язку з постійними конфліктами між сторонами та відповідача з свекрухою, ОСОБА_2 на їх вимогу змушена була залишити помешкання позивача і з того часу з сім'єю не проживає. Дочка залишилась проживати разом з позивачем, який дбає про її здоров»я, навчання та гармонійний розвиток.

За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти. При розгляді справи про стягнення аліментів відповідач ОСОБА_2 позов визнала, оскільки не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дочки.

Дочка проживає разом з батьком, позивачем по справі, що підтверджується актом, складеним ТОВ «Житлово-експлуатаційне об'єднання» від 11.06.2018 року.

ОСОБА_1 для дитини створені належні умови для проживання, навчання та розвитку.

Відповідач з травня 2017 року з дочкою не проживає, її вихованням в тій мірі, доки сім»я не розпалась, не займається.

Проте твердження позивача про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, дитину не відвідує та взагалі нею не цікавиться, суд не знайшов доведеними.

Відповідач з травня 2017 р. і до нині просила дочку переїхати мешкати разом з матір»ю, але вона прийняла рішення залишитись мешкати разом з батьком та бабусею, посилаючись на те, що вона звикла до друзів, не хоче змінювати школу, їй комфортно і затишно мешкати в помешканні тата.

Зважаючи на обґрунтування позиції дочки, відповідач придбала кімнату в гуртожитку поруч із будинком, де мешкають колишній чоловік з батьками та дочкою ОСОБА_4. Відповідач і надалі просила дочку перейти мешкати до неї, адже дружні відносини з подругами дочки могли бути збережені і вона продовжувала б займатись у тій же школі. Проте, відносини дитини до матері стали погіршуватися, вона не сприймала матір, перестала спілкуватись з нею по телефону, при випадковій зустрічі в парку відпочинку «Хімік», побачивши ОСОБА_2, стала тікати від неї. Відповідач намагалась привітати дочку з Днем Святого Миколая, на день її народженням в 2018 році, але дочка відмовляється одержувати від неї подарунки. Відповідач пропонувала дочці зустрітись, піти по магазинах за покупками, на що вона відповідала, що їй від матері нічого не потрібно.

Близько року відповідач не могла спілкуватись з дочкою, дізнавалась про неї від знайомих.

ОСОБА_2 зазнає душевних переживань у зв»язку із тим, що не може бачитись з дочкою, поспілкуватись з нею, погуляти на вихідні дні, придбати для неї одяг та інші речі, а заяви дочки про те, що мати її ніколи не любила і не приділяла уваги, та їй не потрібно такої матері завдають відповідачу нестерпного душевного болю і негативно вливають на стан її здоров»я, зважаючи на захворювання на цукровий діабет.

Так, відповідач визнає те, що останній рік вона була не найкращою матір»ю, не відвідувала дочку на 1 Вересня в школі, не була разом з нею у лікаря-педіатра, тощо, але суд визнає, що на те були вагомі вищенаведені причини.

Протягом 13 років до вимушеного залишення місця проживання дочки та її батька-позивача в справі, матір займалась вихованням своєї дитини, утримувала її, піклувалась про гармонійний розвиток.

Такі факти підтверджені показаннями свідків, письмовими доказами : довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 від 01.08.2018 р., довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад №23 Вінницької міської ради №204 від 01.08.2018 р., довідкою КЗ «Навчально-виховний комплекс : загальноосвітня школа 1-111ступенів - гімназія №30 імені Тараса Шевченка Вінницької міської ради». Відповідач позитивно характеризується за місцем роботи в ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика».

Згідно з висновком органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 16.08.2018 р. №01-00-011-37857 цей орган вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На засіданні комісії було заслухано пояснення батька дитини ОСОБА_1, матері дитини ОСОБА_2, дитини ОСОБА_4

На засіданні комісії мати дитини ОСОБА_2 заперечила проти фактів які висловлював батько дитини ОСОБА_1 та повідомила що вона намагалася приймати участь у вихованні доньки, спілкуватися з нею, неодноразово телефонувала і батькові, і дитині, приходила за місцем їх проживання, намагалася надавити кошти, однак батько та дитина відмовлялись їх приймати. ОСОБА_2 зазначила, що батько дитини чинив їй перешкоди у вихованні доньки, а донька не йшла на контакт з нею.

Позивач не довів суду твердження про те, що цей висновок органу опіки і піклування є необгрунтованим.

Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2)ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3)жорстоко поводяться з дитиною;

4)є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ставлячи вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає про ухилення з її боку від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач надає ряд документів.

Зокрема, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, де вказується, що батьками - неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2.

Довідку комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Амбулаторія №7 від 12.06.2018 року, в якій зазначається, що дитина ОСОБА_4 є фізично здоровою.

Довідку комунального закладу «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія №30 імені Тараса Шевченка Вінницької міської ради» від 21.05.2018 року за №217, в якій зазначено, що ОСОБА_4 в 2018 році закінчила сьомий клас на «відмінно». Мати ОСОБА_4 ОСОБА_2 протягом 2017-2018 років не відвідувала батьківські збори, останнє її спілкування з вчителем щодо успіхів та труднощів дитини було у вересні 2017 року.

Акт, складений ТОВ «Житлово-експлуатаційне об'єднання» від 11.06.2018 року, яким підтверджено, що за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають не зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Але, аналізуючи письмові докази позивача в сукупності з доказами відповідача у спростування позовних вимог та у сукупності з показаннями свідків, суд не дійшов висновку про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Суд окремо вважає за необхідне зупинитись на показаннях свідка ОСОБА_4 - дочки сторін. Суд розцінює агресію дитини відносно матері і повне дублювання позиції батька як наслідок маніпуляції з дитиною в непростий перехідний вік зі сторони батька та його матері.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт її не проживання разом з дочкою з травня 2017 року. Разом з тим, вона пояснила, що просила дочку йти проживати разом з нею, коли залишала помешкання позивача, а також неодноразово запрошувала ОСОБА_4 проживати разом із нею у її новому помешканні, в придбаній нею кімнаті в гуртожитку, проте дитина бажає проживати із батьком.

Позбавлення батьківських прав є крайнім засобом сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. Такий засіб може застосовуватись тільки за рішенням суду. Закон встановлює ряд підстав, з яких батьки можуть бути позбавлені батьківських прав.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання матір'ю чи батьком своїх обов'язків по вихованню дитини. Таке ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів.

Суд приймає до уваги, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 При цьому орган опіки та піклування керувався тим, що в цій ситуації позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому вважав за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та її поведінці.

Всі дані про особу відповідача, які є в матеріалах справи, характеризують ОСОБА_2 з позитивної сторони, її безпосередня участь у судових засіданнях та надані пояснення підтверджують про інтерес до життя дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач в судовому засіданні не обґрунтував в чому саме полягає необхідність позбавити відповідача батьківських прав без права на реабілітацію відповідача перед дочкою і в чому будуть порушуватись інтереси дитини у разі збереження у матері прав на її рідну дитину.

Вирішуючи справу та керуючись найвищими інтересами дитини, зокрема і її інтересів як майбутньої матері, суд вважає законним, обґрунтованим і справедливим рішення про відмову в задоволенні позову.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1, адреса місця проживання : АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_2, адреса місця проживання : АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 21.02.2019 р.

Суддя