Справа № 573/2036/18
Номер провадження 2/573/26/19
26 лютого 2019 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля заочно в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
05 листопада 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору, укладеного 17 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 20 березня 2015 року ОСОБА_2 помер. Спадкоємці після смерті останнього мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини протягом шести місяців у строк до 20 вересня 2015 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем було направлено претензію кредитора до приватного нотаріуса ОСОБА_3 про повідомлення спадкоємців ОСОБА_2, на що нотаріус надала відповідь про повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 щодо обовязку останніх задовольнити вимоги кредитора. 29 листопада 2017 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 17 липня 2013 року становить 5 334 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом. На підставі викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 вказану суму боргу.
Ухвалою від 12 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 55).
06 лютого 2019 року електронною поштою, а 21 лютого 2019 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення 5 334 грн. 53 коп. (а. с. 108-121).
Проте, по початку розгляду справи по суті 26 лютого 2019 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_6 надійшла уточнена позовна заява до відповідача ОСОБА_1 ( а.с.127-131) та заява про розгляд справи в його відсутність, підтримання позовних вимог у первісній редакції позову та ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача (а. с. 49, 126).
Відповідач ОСОБА_1 неодноразово повідомлялась судом про розгляд справи за місцем реєстрації: м. Білопілля, вул. Маяковського, буд. 15 Сумської області, проте судова повістка повернулась без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою не проживає (а. с. 59, 69, 103). Надалі відповідач належним чином повідомлялась про час, день та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте в судове засідання не зявилась, причин неявки не повідомила (а. с. 63, 71, 106). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням цього оголошення про виклик відповідач по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Встановлено, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 липня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив останньому кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту на платіжну кредитну картку.
Зі змісту вказаної вище заяви вбачається, що ОСОБА_2 під розпис ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила) і Тарифами банку, погодився, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, зобовязався виконувати вимоги вказаних Умов та Правил і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а. с. 7).
Таким чином, між сторонами у справі був укладений кредитний договір приєднання, згідно з яким позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг підписання вказаного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил клієнт зобовязаний: погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених діючим договором.
У випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку.
Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь яким із грошових зобовязань, передбачених діючим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни (а. с. 8-31).
Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши ОСОБА_2В кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку.
Із свідоцтва про смерть серії І-БП № 234232 встановлено, що ОСОБА_2 помер 20 березня 2015 року в м. Білопілля Сумської області (а. с. 34).
На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 травня 2016 року було направлено претензію кредитора до Білопільської районної державної нотаріальної контори, яка за належністю направила претензію приватному нотаріусу ОСОБА_3 про включення кредиторських вимог в спадкову масу після померлого 20 березня 2015 року ОСОБА_2 (а. с. 93-94).
Надалі 02 липня 2016 року приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 повідомила спадкоємців померлого ОСОБА_2 про наявність претензій кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» та обовязок задовольнити вимоги кредитора, що вбачається із копії спадкової справи № 52/2015 від 29.04.2015 року (а. с. 98).
04 травня 2017 року позивач повторно звернувся до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із претензією кредитора, в якій зазначив про отримання інформації щодо заведеної спадкової справи та осіб, які подали заяву про прийняття або відмови від спадщини. Також зазначено про необхідність повідомлення спадкоємців померлого про наявну заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» та обовязок задовольнити вимоги кредитора (а. с. 99).
Станом на день смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором б/н від 17 липня 2013 року становить 5 334 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (а. с. 5-6).
Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі змісту статті 1268 ЦК України вбачається, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як роз'яснено у пункті 27постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.
Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296,1297ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).
За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Абзацом 2 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.
Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.
Вимога може бути пред'явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця.
Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.
Підстав для звільнення спадкоємця за законом після смерті позичальника від виконання зобовязань за кредитним договором б/н від 17 липня 2013 року судом не встановлено.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 19 грудня 2018 року встановлено, що після ОСОБА_2, який помер 20 березня 2015 року, заведено спадкову справу № 52/2015 приватним нотаріусом ОСОБА_3 (а. с. 68).
Із витребуваної копії спадкової справи № 52/2015 вбачається, що за заявами ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстрована спадкова справа після ОСОБА_2, який помер 20 березня 2015 року, які мають намір прийняти спадкове майно. Відповідач у справі ОСОБА_1 також звернулась до приватного нотаріуса про намір прийняти спадщину після померлого та зазначила, що вона проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, була зареєстрована з ним за однією адресою і вважається такою, що прийняла спадщину. При цьому, свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом видані не були (а. с. 76-102).
Таким чином позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору у сумі 1 762 грн. 00 коп. (а. с. 1).
Всього стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають кошти в сумі 7 096 грн. 53 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 530, 608, 1050, 1054, 1282 ЦК України, ст.ст. 10, 81, 141, 247, 259, 265, 273, 274, 280-284 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість 5 334 (пять тисяч триста тридцять чотири) гривні 53 копійки та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні судових витрат, а всього: 7 096 (сім тисяч девяносто шість) гривень 53 копійки.
Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя