ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4231/19
Провадження № 2/210/1975/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" вересня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (в особі представника - адвоката Гузєва І.Г.) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працюючи з 08.04.2002 по 27.11.2013 електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування в кар`єрі «Северний» Гірничо-збагачувального комплексу "УКРМЕХАНОБР" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", виконував роботи з ремонту окремих вузлів при капітальному, поточному, планово-попереджувальному й аварійному ремонтах кар`єрного устаткування, машин, механізмів, брав участь у розбиранні, зборці й іспиті устаткування, виконував електрослюсарні роботи. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, місце важких режимів експлуатації кар`єрного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничого шуму. В умовах кар`єру не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби механізації для переміщення вантажів внаслідок конструктивних обмежень робочого простору перешкоджаючого їх застосування.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня). Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху)».

Вказує, що стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 11 років 7 місяців, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки виданої на ім`я позивача, актом форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання».

Зазначає, що 09.01.2014 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 30%, а саме: 25% по радикулопатії та 5% по туговухості, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0007679 виданою на ім`я позивача. 14.03.2019 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено безстроково ступінь втрати професійної працездатності 40%, з яких 35% по радикулопатії та 5% по туговухості і встановлено третю групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №054419 виданою на ім`я позивача.

Вказує, що у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, а саме: постійний тупий біль в тазовому поясі з віддачею в ліву ногу, який посилюється в положенні сидячі та при незначному фізичному навантаженні, різких рухах (обертах, нахилах), постійне відчуття холоду сідничним м`язом зліва, відчуття затерпання лівої ноги, судоми в м`язах ніг, переважно лівій, утруднена хода, біль та обмеження об`єму рухів в колінних суглобах, шийному відділі хребта, м`язах надплечових та плечових суглобах, біль в правому плечовому суглобі, скутість рухів в суглобах і хребті у ранішній час, відчуття затерпання рук під час відпочинку в нічний час, часте серцебиття, яке супроводжується головним болем, біль в ділянці серця, сухий кашель, зниження слуху, головний біль, підвищена втомлюваність, підвищення артеріального тиску, прискорене сердцебиття.

На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Просить стягнути з відповідача на свою користь 166 920 грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача судові витрати, які позивач поніс на момент подання позовної заяви складаються з витрат на правову (правничу) допомогу в сумі - 6531,4 гривень, які складаються з наступного: усна консультація Клієнта (Позивача), щодо підстав для відшкодування моральної шкоди з Відповідача, завданої ушкодженням здоров`я - 2 години = 2*1921*40% = 1536,8 гривень вивчення судової практики в справах про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - 2 години = 2*1921*40% = 1536,8 гривень формування з Клієнтом (Позивачем) загальної позиції у справі - 1 година = 1921*40% = 768,4 гривень подання адвокатського запиту до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - 0,5 годин = 0,5*1921*40% = 384,2 гривень складення позовної заяви «Про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я» - 3 години = 3*1921*40% = 2305,2 гривень

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" - Романенко А.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те що, відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що згідно п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 03/13 від 27.11.2013 року Позивач мав загальний стаж роботи 45 років. У пункті 16 вказаного Акту зазначено, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.11.2013 року № 1997 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 19.12.1973 року по 19.03.1984 року - РУ імені Ілліча, відділ капітального будівництва, підземний слюсар-монтажник, 27.03.1984 року по 01.11.1988 рік - «ГИКЮЖРУДА», слюсар, електрослюсар РУ імені Ілліча, 30.06.1989 року по 01.04.1991 року електрослюсар черговий та з ремонту устаткування РУ імені Дзержинського, з 14.04.1992 року - 18.08.1992 року та з 16.11.1998 року - 23.01.2002 року слюсар з ремонту устаткування на збагачувальній та дробильній фабриках Південного ГЗК.

У пункті 19 вказаного акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 31 року 8 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не можливо.

Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 166920,00 гри., що жодним чином не аргументовано та не обґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості.

У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 08.04 2002 року по 27.11.2013 року працював на посаді 2013 електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування в кар`єрі «Северний» Гірничо-збагачувального комплексу "УКРМЕХАНОБР" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 47-50).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу державної установи «Український НДІ промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від № 1997 від 12.11.2013 року, Позивачу встановлено діагноз: Радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня). Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 19.12.1973 року по 19.03.1984 року - РУ імені Ілліча, відділ капітального будівництва, підземний слюсар-монтажник, 27.03.1984 року по 01.11.1988 рік - «ГИКЮЖРУДА», слюсар, електрослюсар РУ імені Ілліча, 30.06.1989 року по 01.04.1991 року електрослюсар черговий та з ремонту устаткування РУ імені Дзержинського, з 14.04.1992 року - 18.08.1992 року та з 16.11.1998 року - 23.01.2002 року слюсар з ремонту устаткування на збагачувальній та дробильній фабриках Південного ГЗК, з з 08.04 2002 року по 27.11.2013 року працював на посаді 2013 електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування в кар`єрі «Северний» Гірничо-збагачувального комплексу "УКРМЕХАНОБР" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (а.с.19-21)

Згідно Акту № 03/13 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 27.11.2013 року вбачається, що позивач працюючи на різних підприємствах відповідно до проф. маршруту підпадав під дію виробничого шуму та важкості праці в параметрих, показники яких перевищували норматив значення через недосконалість робочих місць.

Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є те що умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування в кар`єрі за рівнем шуму відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ДП «Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості» в 2010 році, шум, еквівалентний рівень звуку, дБА: 89 при гранично допустимому до 80, важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 38 при гранично допустимій до 30, робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30%/понад 30%, % зміни: 50,0/- при гранично допустимій до 25/0, нахили корпусу (вимушені, більше 300), кількість за зміну: 180 при гранично допустимих до 100.

Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня). Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

У пункті 16 вказаного Акту зазначено, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.11.2013 року № 1997 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 19.12.1973 року по 19.03.1984 року - РУ імені Ілліча, відділ капітального будівництва, підземний слюсар-монтажник, 27.03.1984 року по 01.11.1988 рік - «ГИКЮЖРУДА», слюсар, електрослюсар РУ імені Ілліча, 30.06.1989 року по 01.04.1991 року електрослюсар черговий та з ремонту устаткування РУ імені Дзержинського, з 14.04.1992 року - 18.08.1992 року та з 16.11.1998 року - 23.01.2002 року слюсар з ремонту устаткування на збагачувальній та дробильній фабриках Південного ГЗК.

У пункті 19 вказаного акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 31 року 8 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не можливо. (а.с. 15 18)

У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 09.01.2014 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 30%, а саме: 25% по радикулопатіїта 5% по туговухості,що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0007679 виданою на ім`я Позивача. (а.с.10)

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, згідно медичного висновку від 22.01.2019 року № 123 ЛЕКДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу,Позивачу встановлено уточнюючи діагнози: 1. Радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва, на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта, передньої нестабільності тіла С4 (0,3 см) з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), фаза загострення. Ступінь важкості хвороби уточнена на підставі прогресуючого розвитку патології периферичної нервової системи, нейродистрофії, підтверджених клінічною картиною та даними РГ обстеження. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (далі по тексту - туговухість). (а.с.22-24)

14.03.2019 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40%, а саме: 35% по радикулопатії та 5% по туговухості і встановлено третю групу інвалідності - безстроково, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №054419 виданою на ім`я Позивача. (а.с. 13-14)

Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 27.12.2013 року по 16.01.2013 рік, в амбулаторно-поліклінічному закладу 19.03.2013 року, з 01.11.2013 року по 14.11.2013 рік, з 19.03.2015 року по 03.04.2015 рік, з 27.09.2017 року по 11.10.2017 рік, з 24.07.2018 року по 06.08.2018 рік та з 08.01.2019 року по 22.01.2019 рік з діагнозами: радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва, на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта, передньої нестабільності тіла С4 (0,3 см) з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), фаза загострення. Ступінь важкості хвороби уточнена на підставі прогресуючого розвитку патології периферичної нервової системи, нейродистрофії, підтверджених клінічною картиною та даними РГ обстеження. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 25 - 45).

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває біль та оніміння в кінцівках; побіління пальців на холоді; болі в суглобах; обмеження рухів в суглобах.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 70 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Що стосується заперечень Відповідача щодо вимог Позивача про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу то суд зазначає, що пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст.1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Згідно п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Однак, Позивачем у своїй заяві не ставиться питання про стягнення з Відповідача судових витрат, які полягають у понесених витрат на правову допомогу, а лише зазначається про це у мотивувальній частині позовної заяви, тому дане питання судом не розглядалося та не бралось до уваги під час вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 268, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", , місце знаходження: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", , місце знаходження: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, 1, на користь держави судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак