КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9311/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/1211/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представників учасників справи

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/9311/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року (повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року, суддя Логінова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог приватне підприємство «Плаза К» про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначала, що 16 серпня 2012 року між нею, як ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір №П/13-08/12 оренди частини нежитлового приміщення (надалі Договір) площею 100 кв. м, по АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі та послуг. У порушення умов вказаного Договору відповідач з 04 березня 2013 року перестала здійснювати плату за комунальні і експлуатаційні послуги та використану електроенергію, а починаючи з 04 квітня 2013 року перестала сплачувати орендну плату. Позивачка вказує, що сторонами було достроково припинено дію Договору і останнім днем оренди вважається 30 жовтня 2013 року. Однак, станом на 31 жовтня 2013 року утворилася заборгованість відповідачки за несплачені платежі на загальну суму 67101 грн. Оскільки ОСОБА_1 не виконує умови Договору, тому позивачка просила суд стягнути із відповідачки на свою користь 67101 грн. основного боргу, 4526,10 грн. пені відповідно до п. 5.3. Договору, 34 815,60 грн. інфляційних втрат та 3616,20 грн. 3 % річних від суми заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 110 009,57 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 67 101 грн. заборгованості за оренду приміщення, 34 815,60 грн. інфляційних втрат, 3 % річних від суми боргу у розмірі 3 616,20 грн., 4 476,77 грн. пені. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_4 на користь фізичної особи ОСОБА_2 67 101 грн. 00 коп. основного боргу, пеню в розмірі 4 476 грн. 77 коп., три проценти річних від суми боргу 3616 грн. 20 коп., втрати від інфляції 34 815 грн. 60 коп., загальна сума 110 009 грн. 57 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що додані до позовної заяви рахунки на відшкодування вартості послуг безпосередньо відповідачу не надавалися, а матеріали, додані до позовної заяви, не містили доказів надсилання (вручення) таких рахунків орендарю. Апелянтка вважає, що за відсутності доказів вручення позивачем відповідачу відповідних розрахунків строк виконання зобов`язання по відшкодування витрат на комунальні послуги не настав, а тому до даних правовідносин слід застосувати ст. 613 ЦК України. Зважаючи на викладене, апелянтка просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Позивачка вважає, що суд обґрунтовано прийняв рішення про стягнення з відповідачки заборгованість по орендній платі. Крім того, факт обізнаності відповідачки про розмір компенсації витрат на комунальні та експлуатаційні послуги, використану електроенергію та її згоди з встановленим розміром підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони та представник третьої особи до суду не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам в повній мірі.

Так, згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16 серпня 2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 був укладений Договір № П/13-08/12 оренди частини нежитлового приміщення площею 100 кв. м. по АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності в сфері торгівлі та послуг (т.1 а.с.13, 13 зворот).

Відповідно до п. 2.1 Договору розмір орендної плати в місяць встановлюється за погодженням сторін та складає 60 грн. за 1 кв. м. орендованої площі без ПДВ, що за комерційним курсом продажу обслуговуючим орендодавця банком на момент підписання цього Договору еквівалентно 7 (сім) доларів США 40 процентів. З 01.08.2013 року розмір орендної плати встановлюється за погодженням сторін та складає 85грн. за 1 кв.м.

Плата за оренду не включає плату за комунальні послуги, експлуатаційні послуги, відшкодування витрат по електроенергії, послуги телефонного зв`язку, користування мережею «Інтернет». Понесені орендодавцем витрати по оплаті таких послуг відшкодовуються орендарем на протязі трьох банківських днів з дати надання орендодавцем відповідних рахунків.

В силу п. 2.4 Договору плата за кожний наступний місяць оренди сплачується орендарем не пізніше 3 числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків.

Як вбачається із п. 3.3.2. Договору орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати плату за оренду та інші платежі за договором .

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди за прострочення по сплаті платежів, передбачених договором, орендар зобов`язаний сплатити пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день такого прострочення, включаючи день оплати.

Судом вірно встановлено, що заявою від 01 серпня 2013 року відповідно до п. 4.2. договору оренди ФОП ОСОБА_7 повідомила ФОП Білу ОСОБА_8 про дострокове припинення договору оренди і сторонами прийняте рішення достроково припинити дію договору оренди з 31.10.2013 р.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оренди ФОП ОСОБА_5 , починаючи з 04 березня 2013 року перестала оплачувати плату за комунальні і експлуатаційні послуги та використану електроенергію, а починаючи з 04 квітня 2013 року не сплачувала і орендну плату.

14 листопада 2014 року було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк».

Відповідно до ч. ч. 1-2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Так, відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань за Договором, тому з неї на користь позивачки підлягає до стягнення борг по оплаті оренди приміщення та за комунальні і експлуатаційні послуги, і за використану електроенергію.

Проте, проводячи розрахунок заборгованості за Договором оренди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до п. 2.4. Договору плата за оренду за перший і останній місяці оренди нараховується та сплачується на протязі трьох днів з моменту підписання акта прийому передачі. Плата за кожний наступний місяць оренди сплачується Орендарем не пізніше 3 числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих Орендодавцем рахунків.

Встановлено, що 20 серпня 2012 року ФОП ОСОБА_2 будучи «Орендодавцем» передала, а ФОП ОСОБА_3 , будучи «Орендарем» отримала відповідно до п.1.2. Договори оренди частини житлового приміщення № П/13-08/12 від 16 серпня 2012 року частину приміщення площею 100 кв. м. по АДРЕСА_2 поверх (т. 1 а.с. 14)

Як вбачається із акту звірки розрахунків від 19 квітня 2013 року ОСОБА_2 в серпні 2012 року нараховано гарантійний платіж на суму 6000 грн., що був сплачений ОСОБА_1 23.08.2012 року (т. 1 а.с.13, 85).

І цей доказ спростовує посилання представника позивача щодо не отримання ОСОБА_2 , як орендодавцем від ОСОБА_1 , як орендаря орендної плати за перший та останній місяці оренди приміщення.

Також, колегією суддів встановлено, що сплачені ОСОБА_1 08.05.2013 року кошти в сумі 1400 грн., 13.05.2013 року - 4300грн., 27.05.2013 року 1900 грн., 04.06.2013 року - 2400 грн., 14.06.2013 року - 1500грн., 25.06.2013 року 2800 грн., 08.07.2013 року - 1800 грн., 16.07.2013 року - 1000грн., 26.07.2013 року 1500 грн., 09.09.2013 року 1000 грн., 10.10.2013 року 1000 грн. враховані позивачкою при розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по Договору та судом при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи ( т. 1 а.с. 56 58, 60-63, 84- 85). Решта квитанцій підтверджують факт оплати ОСОБА_1 орендної плати та інших платежів за попередній (не спірний) період.

Тому, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом першої інстанції банківських квитанцій, що подані ОСОБА_1 є такими, що не заслуговують на увагу і, крім того, ці доводи свідчать про незгоду апелянта із оцінкою цих документів, як доказів по справі, судом першої інстанції.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що за період з 04 квітня 2013 року по 30 вересня 2013 року підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі в розмірі 35776 грн. ( 680 грн. несплачена орендна плата за квітень 2013 року (6030 грн. (розмір орендної плати за квітень 2013 року ) 5350 грн. (сплаченої орендної плати) = 680 грн.) + 6030 грн. (розмір орендної плати за травень 2013 року) + 6030 грн. (розмір орендної плати за червень 2013 року) + 6036 грн. (розмір орендної плати за липень 2013 року з врахуванням інфляції за травень 2013 року 100,1) + 8500 грн. (розмір орендної плати за серпень 2013 року) + 8500 грн. (розмір орендної плати за вересень 2013 року) = 35776 грн.).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що в порушення п. 2.1 Договору ОСОБА_2 не направлялися ОСОБА_10 рахунки, що підтверджують понесені орендодавцем витрати на оплату комунальних та експлуатаційних послуг та витрати по електроенергії, судова колегія вважає їх безпідставними, адже сам факт отримання комунальних і експлуатаційних послуг, використання електроенергії протягом всього часу користування орендованим приміщенням не заперечувався відповідачкою, розмір комунальних та експлуатаційних послуг є сталим 2500 грн. щомісячно (25 грн. за 1 кв.м. в місяць згідно калькуляції ПП «Плаза К» (т. 1 а.с.82)), із яких 1000 грн. вартість комунальних послуг в місяць та 1500 грн. в місяць - вартість експлуатаційних послуг в місяць, а обов`язок відшкодування цих витрат, окремо від орендної плати, передбачений п. 2.1, п. 2.4, п. 3.3.2. договору № П/13-08/12 оренди частини нежитлового приміщення від 16 серпня 2012 року.

Факт обізнаності ОСОБА_4 про щомісячну сплату та розмір витрат на комунальні і експлуатаційні послуги, використану електроенергію та її згоди з встановленим розміром підтверджується Актом звірки розрахунків від 19.04.2013 року, відповідно до якого відповідачем визнано наявність її заборгованості по орендній платі та витратам на комунальні і експлуатаційні послуги, і використану електроенергію із зазначенням розміру витрат цих платежів; копіями банківських квитанцій, що були долучені до матеріалів справи відповідачкою, які свідчать, що оплата комунальних та експлуатаційних витрат за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року проводилася ОСОБА_11 саме у визначених позивачем розмірах; гарантійним листом ОСОБА_12 від 13.05.2013 року, відповідно до якого остання зобов`язалася до 01.07.2013 року сплатити заборгованість в сумі 28426 грн., що нарахована станом на 01.05.2013 року; листом ПП «Плаза К», відповідно до якого приміщення, що здане в оренду за Договором №П/13-08/12 від 16.08.2012 року не облаштований окремим лічильником, тому розмір відшкодування визначається за потужністю електроприладів, що встановлені в цьому приміщенні (290 кВТ за місяць) (т. 1 а.с. 55 65, 75, 85, 92).

Судова колегія вважає, що факт понесення ОСОБА_2 комунальних та експлуатаційних витрат і витрат з оплати електроенергії підтверджується довідками приватного підприємства «Плаза К» № 61 від 28.01.2016 р. та №78 від 27.08.2018 року (т.1 а.с. 92, 215).

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за період з 04 березня 2013 року по 31 жовтня 2013 року за: комунальні послуги в сумі 8000 грн. (1000 грн. (місячний платіж) х 8 місяців (позовні вимоги)), за експлуатаційні витрати в сумі 12000 грн. (1500 грн. (місячний платіж) х 8 місяців (позовні вимоги)), за електроенергію в сумі 2479 грн. (346 грн. (квітень 2013 року) + 352 грн. (травень 2013 року) + 352 грн. (червень 2013 року) + 352 грн. (липень 2013 року) + 359 грн. (серпень 2013 року) + 359 грн. (вересень 2013 року), 359 грн. (жовтень 2013 року) = 2479 грн.).

А всього підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основного боргу, що включає орендну плату та плату за комунальні послуги, експлуатаційні послуги і відшкодування витрат по електроенергії в сумі 58255 грн.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: положеннями Договору; копіями рахунків фактур; гарантійним листом ОСОБА_12 від 13.05.2013 року; листом ПП «Плаза К», відповідно до якого вартість компенсації комунальних та експлуатаційних послуг на 2013 -2014 р.р. затверджена в розмірі 25грн. за 1 кв.м. із наданням Калькуляції на комунальні та експлуатаційні послуги 2013-2014 р.р.; листом ПП «Плаза К», відповідно до якого приміщення, що здане в оренду за Договором №П/13-08/12 від 16.08.2012 року не облаштований окремим лічильником, тому розмір відшкодування визначається за потужністю електроприладів, що встановлені в цьому приміщенні (290 кВТ за місяць); письмовими розрахунками ОСОБА_2 ; Актом звірки від 19.04.2013 року, з яким погодилася ОСОБА_1 , підписуючи його; листами ПП «Плаза К» №61 від 28.01.2016 року та №78 від 27.08.2018 року; деталізованою інформацією щодо розрахунків за Договором №п/13-08/12 від 16.08.2012 року (т. 1 а.с. 13, 15 28, 75, 82 - 85, 92, 215, 248).

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На думку судової колегії, висновок суду першої інстанції про підставність вимог позивачки щодо стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими, однак апеляційний суд вважає, що підлягають до стягнення із відповідачки інфляційні втрати, пеня та 3% річних в іншому розмірі, виходячи із суми основного боргу в розмірі 58255 грн.

Тому, з врахування викладеного, судом апеляційної інстанції проведено власний розрахунок неустойки, з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 становить:

по пені за період з 04 березня 2013 року по 03 квітня 2014 року в сумі 8631.32 грн.: з 04.03.2013 р. по 09.06.2013 р. 2346,16 грн. (58255 грн. (сума боргу) * 0,0410958 (розмір подвійної облікової ставки НБУ в день) * 98 (кількість днів прострочення) / 100) + з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. 1430,04 грн. (58255 грн. (сума боргу) * 0,0383561 (розмір подвійної облікової ставки НБУ в день) * 64 (кількість днів прострочення) / 100) + з 13.08.2013 р. по 03.04.2014 р. 4855,12 грн. (58255 грн. (сума боргу) * 0,0356164 (розмір подвійної облікової ставки НБУ в день) * 234 (кількість днів прострочення) / 100);

по інфляційним втратам за період з 04 березня 2013 року по 31 березня 2015 року в сумі 29593,54 грн. (1,508 (сукупний індекс інфляції за період) * 58255 (сума боргу) 58255(суму боргу);

3% річних за період з 04 березня 2013 року по 29 квітня 2015 року в сумі 3768,22 грн. (58255 грн. (сума боргу) * 3 * 787 (кількість днів прострочення) / 365 / 100).

Однак, оскільки позовні вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних заявлені відповідно у розмірі 4476,77 грн. та 3616,20 грн., а апеляційний суд не вправі вийти за їх межі, тому стягненню з відповідачки підлягають сума основного боргу в розмірі 58255 грн., інфляційні втрати в розмірі 29593,54 грн., пеня в розмірі 4476,77 грн. та 3% річних в розмірі 3616,20 грн. Зазначений розмір пені та 3% річних стягнуті судом першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом порушено норми матеріального права, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ч. ч. 1, 4 ст. 613 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення основного боргу та інфляційних втрат підлягає зміні, а рішення в частині стягнення пені та 3% річних - залишенню без змін.

В зв`язку із частковим задоволенням позову підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Встановлено, що при подачі позову ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1100,10 грн. (т. 1 а.с. 2), а ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги 1650,16 грн. (т. 2 а.с. 8). Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 87,21% (95941,51 грн. (сума задоволених позовних вимог) * 100% / 110 009,57 грн. (сума позовних вимог), а апеляційну скаргу задоволено на 12,79% (100% - 87,21%).

В зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 959 грн. 40 коп. (87,21%) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і 211 грн. 06 коп. (12,79%) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та судового збору змінити, зменшивши стягнуті з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) суми основного боргу до 63 605 (шістдесят три тисячі шістсот п`ять) грн., інфляційних втрат до 32310 (тридцять дві тисячі триста десять) грн. 99 коп. та судового збору до 1040 (одна тисяча сорок) грн. 14 коп.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 89 (вісімдесят дев`ять) грн. 93 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк