03 жовтня 2019 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Мохова Є.І.,
за участю секретаря судового засідання Бридні О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха цивільну справу № 221/5458/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа -Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту приналежності до єврейської національності,

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту приналежності до єврейської національності, пояснюючи, що його бабка, ОСОБА_2 , була єврейкою за національністю, сповідувала релігію іудаїзм, народилася на території Росії, була громадянкою України, дотримувалася традицій єврейської національності, відвідувала синагогу. По материнській лінії її батьки та всі родичі були євреями та робили обрізання.
Під час реєстрації шлюбу її батьків було зазначено національність росіянка через те, що в радянські часи було бажаніше було бути росіянином, оскільки євреї завжди викликали відоме відштовхування, що виражалося як у ряді прямих обмежень, так і в труднощях у можливостях для євреїв висунення в самих різних областях життя того народу чи держави, серед якого вони жили. Для подолання цих обмежень та труднощів євреям доводилося витрачати багато сил і енергії набагато більше, ніж корінним жителям країни, тому його бабуся не заперечувала проти того, що її національність записували в її документах як росіянка.
ОСОБА_2 вільно розмовляла мовою ідиш, виховувалася відповідно до єврейських традицій, сповідувала іудаїзм, підтримала стосунки зі своїми родичами єврейської національності як на території України, так і на території Ізраїлю, святкувала усі єврейські свята та вважала себе єврейкою.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 року встановлено факт належності його матері, ОСОБА_3 ( дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), 1939 року народження, до національності єврейка.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15.08.2016 року встановлено факт належності його самого до єврейської національності.

Постановою Львівського Окружного адміністративного суду від 12.06.2017 року визнано протиправними дії Сихівського відділу РАЦС у м.Львові ГТУЮ у Львівській області та зобов`язано Сихівський районний відділ РАЦС у м.Львові ГТУЮ у Львівській області внести зміни до актового запису про його народження, вказавши у свідоцтві національність матері єврейка замість - росіянка.

Встановити дійсну національність бабки йому потрібно через те, що у даний час він має намір пройти процедуру обрізання, яку повинен пройти кожен віруючий єврей. Через те, що він не може документально підтвердити свою національність, йому було відмовлено у її проходженні.

У зв`язку з проведенням АТО у м. Донецьку, він був вимушений виїхати з міста, а у відвідуванні синагоги, яка знаходиться у місцевості його теперішнього мешкання, йому було відмовлено та запропоновано принести документ, який би підтвердив, що він уроджений єврей та що його мати та бабуся були євреями.

Через відмову у прийнятті до синагоги він відчуває сильне душевне потрясіння, бо йому відмовляють навіть у молитві на її території. До того ж, синагога здійснює допомогу у харчуванні для своїх прихожан, а йому, як переселенцю з зони АТО, це не є зайвим.

Для того, щоб реалізувати свої права як єврея, та щоб його нащадки не втратили своєї національності, просив встановити юридичний факт, що його бабка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за національністю була єврейкою.

У судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги.

Заінтересована особа, Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, в судове засідання представника не направила, заперечень з приводу заявлених вимог не надала.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 року по справі 221/3174/16-ц встановлено факт належності матері заявника, ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), 1939 року народження, до єврейської національності. Рішення суду набрало законної сили 11.07.2016 року.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15.08.2016 року по справі 221/3673/16-ц встановлено факт належності заявника до єврейської національності. Рішення суду набрало законної сили 25.08.2016 року.

Зі свідоцтва про народження № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , 1939 року народження випливає, що її матір`ю записано ОСОБА_2 , національність якої не вказана.

Національність євреїв визначається за національністю матері.

Враховуючи встановлення факту відношення його матері, ОСОБА_3 , до єврейської національності, походження заявника від матері єврейки, що встановлено рішеннями судів, відповідно, його бабуся, ОСОБА_2 , мала відноситися до єврейської національності.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути розглянуті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи.

Статтею 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» визначено, що до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Стаття 11 того ж Закону вказує, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Відповідно до ст.269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п. 3 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 - ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливості визначення персональної національності громадян України у документі, який посвідчує таку особу.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного-процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Встановлення факту належності бабки заявника до єврейської національності необхідне йому для підтвердження його єврейського походження, відновлення та збереження етнічного походження свого роду. Під час розгляду справи факти належності ОСОБА_2 до єврейської національності доведені рішеннями судів про належність заявника та його матері до єврейської національності, що набрали законної сили.

Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що бабка заявника, ОСОБА_2 , була єврейкою за походженням, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-260, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту приналежності до єврейської національності, задовольнити.

Встановити факт приналежності до єврейської національності померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду м.Маріуполь Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є.І.Мохов