ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 638/12393/17

Провадження № 22ц/818/1266/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Скай Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Скай Банк» - адвоката Герасименка Артема Олеговича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року в складі судді Семіряд І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Скай Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, в якому просило стягнути з відповідача збитки, пов'язані з порушенням договірних зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень у розмірі 2367267 грн. 96 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Регіон Банк», яке змінило назву на ПАТ «Скай Банк» і є його правонаступником, та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлових приміщень, згідно умов якого, відповідач зобов'язався передати позивачу користування нежитловим приміщенням, що належить його на праві власності загальною площею 2442,7 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 з початком фактичної оренди з 01 лютого 2016 року по 01 січня 2019 року. Позивачем проводились переговори щодо зменшення розміру орендної плати до 271628 грн., проте сторони не досягли консенсусу. Банком було ініційоване питання про дострокове припинення договору. Орендоване приміщення було приведено у відповідності до «Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів».

У зв'язку з вимушеним розірванням договору та необхідністю пошуку нового приміщення, укладання іншого договору, проведення в приміщенні поліпшення, вважає, що банк зазнав збитків.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Скай Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Скай Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що шкода заподіяна саме відповідачем або його неправомірними діями; зазначає, що у зв'язку з економічною невигідністю договору оренди № 1 протягом січня 2017 року проводились переговори з відповідачем щодо зменшення розміру орендної плати, однак, сторони не досягли консенсусу, у зв'язку із чим позивачем було ініційовано дострокове розірвання договору оренди. У зв'язку з вимушеним розірванням договору № 1 та необхідністю пошуку нового приміщення, укладення договору № 2, проведення в приміщенні поліпшення банк зазнав збитків на суму 2367267 грн. 96 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Скай Банк» - адвоката Герасименка А.О. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Скай Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Скай Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 30 хв. 19 лютого 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили, що шкода, яка на їх думку їм спричинена, заподіяна саме ОСОБА_1 або його неправомірними діями; позовна заява не обґрунтована належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а припущення позивача про це не можуть бути покладені в основу рішення про стягнення шкоди, тому підстав у задоволенні позову не має.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ПАТ «Скай Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «Регіон-Банк», у зв'язку зі зміною найменування на підставі рішення загальних зборів акціонерів банку від 21 квітня 2017 року (п. 1.1 Статуту ПАТ «СкайБанк» (а.с.35-39).

31 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Регіон-Банк» було укладено договір оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда).

Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_1 зобов'язується передати ПАТ «Регіон-Банк» у тимчасове платне користування частину нерухомого майна усі приміщення підвалу, загальною площею 392,8 кв.м, усі приміщення першого поверху (за виключенням приміщення 31-а «хол» площею 40,0 кв.м) загальною площею 398,3 кв.м, усі приміщення другого поверху загальною площею 460,3 кв.м, приміщення мансарди № 62 «основне» площею 28,6 кв.м та №7 «сходова клітина» площею 8,8 кв.м, загальною площею усіх приміщень 1288,8 кв.м в нежитловій будівлі літ. «А-2», усі приміщення підвалу загальною площею 547,2 кв.м, усі приміщення першого поверху, загальною площею 479,8 кв.м, всі приміщення п'ятого поверху загальною площею 126,9 кв.м. Загальна площа приміщень, що орендуються по цьому договору складає 2442,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (п 1.1 договору) (а.с.8).

Пунктом 6.1 договору оренди встановлено, що щомісячна орендна плата за договором становить 977080 грн.

31 березня 2016 року ОСОБА_1 та ПАТ «Регіон-Банк» підписали акт - приймання передачі нежитлових приміщень (а.с.12).

07 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Регіон Банк» було укладено договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 31 березня 2016 року, підписано акт приймання передачі нежитлових приміщень (а.с.13-15).

Пункт 1.1 договору оренди нежитлових приміщень від 31 березня 2016 року викладено в наступній редакції: «Орендодавець» передає «Орендарю» у тимчасове платне користування - оперативну оренду (надалі - оренду) частину нерухомого майна: усі приміщення підвалу, загальною площею 392,8 кв.м, усі приміщення першого поверху (за виключенням приміщення № 30 площею 47,7 кв.м; № 30-а площею 8,5 кв.м; 31-а «хол» площею 40,0 кв.м.) загальною площею 342,1 кв.м, усі приміщення другого поверху загальною площею 460,3 кв.м, приміщення мансарди № 62 «основне» площею 28,6 кв.м та №7 «сходова клітина» площею 8,8 кв.м, загальною площею усіх приміщень 1232,6 кв.м в нежитловій будівлі літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 (п 1.1 договору).

За ініціативою ПАТ «Скай Банк» достроково, з 09 червня 2017 року, було розірвано договір оренди нежитлових приміщень. Відповідно до акту приймання передачі нежитлових приміщень до договору оренди нежитлових приміщень ПАТ «Скай Банк» передав, а ОСОБА_1 прийняв з тимчасового користування приміщення, розташовані у нежитловій будівлі літ. «А-2» за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-21).

24 березня 2017 року ПАТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Салон Золоте руно» уклали договір оренди № 8 нежитлових приміщень. Сторони договору підписали акт приймання передачі нежитлових приміщень (а.с. 22- 29).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Як свідчать матеріали справи, 31 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Регіон-Банк» було укладено договір оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) (а.с. 8-10).

Договір оренди містив визначені сторонами істотні умови, який був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При укладені договору оренди нежитлових приміщень сторони визначили орендну плату та порядок розрахунків.

Пунктом 8 договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору розглядаються сторонами в двомісячний термін з моменту отримання письмового повідомлення іншої сторони. Усі зміни та доповнення до договору за погодженням сторін оформлюються відповідними додатковими угодами, укладеними у тій самій формі, що і договір.

Одностороннє внесення змін до договору не допускається.

Згідно з п. 8.3 зміни та доповнення до договору можуть бути внесені на вимогу однієї із сторін, за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 8.5 договір може бути розірваний достроково за згодою сторін або, якщо орендар за два місяці повідомить про це письмово орендодавця. За ініціативою орендодавця цей договір може бути достроково розірваний тільки у наступних випадках: у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати; у випадку суттєвого погіршення орендарем стану орендованого приміщення.

На момент підписання договору оренди, позивач не звертався до ОСОБА_1 з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, щодо розміру орендної плати, що свідчить про його згоду з усіма істотними умовами договору на час його укладення.

У подальшому договором про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 07 червня 2016 року сторони визначили викласти п. 6.1 договору оренди нежитлових приміщень (оперативна оренда) від 31 березня 2016 року у наступній редакції: 6.1 Щомісячна сума орендної плати за даним договором за червень 2016 року складає 400000 грн., починаючи з 01 липня 2016 року нарахування та сплата орендної плати за липень-грудень 2016 року здійснюється згідно додатку № 1 до договору оренди від 31 березня 2016 року. В подальшому нарахування та сплата орендної плати відбувається виходячи з суми орендної плати 479950 грн. щомісячно.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, договір оренди від 31 березня 2016 року та договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 07 червня 2016 року укладені між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, договір був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків та його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що і було здійснено сторонами.

24 березня 2017 року ПАТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Салон Золоте руно» уклали договір оренди № 8 нежитлових приміщень. (а.с. 22-28).

09 червня 2017 року, за ініціативою ПАТ «Скай Банк», договір оренди нежитлових приміщень було розірвано достроково, що було передбачено розділом 8 договору «Порядок внесення змін і доповнень та розірвання договору» (а.с. 8-10).

Розірвання договору оренди та укладення договору з іншою особою є правом орендаря, яким і скористався ПАТ «Регіон Банк», достроково розірвавши договір оренди з ОСОБА_1 та уклавши договір оренди з ТОВ «Салон» Золоте Руно».

Суд виходить з того, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб); вина боржника. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за неналежне виконання ним зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

Разом із тим, протиправної поведінки ОСОБА_1, наявності збитків, спричинених порушенням договірних зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками та вини відповідача судом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з вимушеним розірванням договору № 1 та необхідністю пошуку нового приміщення, проведення поліпшення приміщення, банк зазнав збитків на суму 2367267, 96 грн. не ґрунтуються на вищезазначених нормах закону та не є збитками в правовому розумінні ст. 22 ЦК України.

Оскільки під час розгляду даної справи позивач не довів порушення ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед позивачем, самого факту понесення позивачем збитків, та причинного зв'язку між діями відповідача та збитками, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч. 2ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно посилань апелянта на те, що наразі між сторонами існує спір про визнання недійсним договору оренди № 1, який розглядається у Київському районному суді м. Харкова суд зазначає, що на даний час справа розглядається, рішення суду по суті позовних вимог на даний час не ухвалено та до матеріалів справи в якості доказу по справі не долучено, тобто, на момент розгляду справи договір оренди № 1 є дійсним.

Посилання в апеляційній скарзі, що з 2005 року до кінця січня 2017 року відповідач займав посаду голови Спостережної Ради позивача та здійснював свої повноваження відповідно до Положень про Спостережну Раду позивача, у зв'язку з чим банк взагалі був позбавлений можливості впливати на коригування орендних платежів та на обсяг прав та обов'язків за договором, жодним належним та допустимим доказом у справі не підтверджено.

Аналогічним чином не підтверджено жодним доказом у справі, що ОСОБА_1 будучи головою Спостережної ради діяв виключно у власних інтересах, укладаючи договорі оренди № 1, порушив законодавчо встановлений принцип щодо укладання угод із пов'язаними особами, а як наслідок цього заподіяв збитків з початку у розмірі понад ринкової ставки орендних платежів, дострокового розірвання договору та понесення додаткових витрат на суму 2367267 грн. 96 коп.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування доводів позовної заяви та апеляційної скарги представник банку не надав докази того, що ОСОБА_1 взагалі був головою Спостережної ради, до його обов'язків входило коригування орендних платежів або здійснення контролю за його корегуванням. Доказів того, що згідно з Положенням про порядок здійснення операцій із пов'язаними з ПАТ «Регіон-Банк» особами ОСОБА_1 також не мав право укладати договір оренди, позивач в обґрунтування своїх вимог не надав.

В обґрунтування розміру збитків позивачем надано довідку за підписом голови правління ПАТ «Скай Банк» про витрати по приміщенню за адресою: АДРЕСА_2, яка не є достатнім доказом підтверджуючим витрати банку при переобладнанні приміщення.

Доводи апелянта про проведення судової експертиз щодо розміру середньостатистичної ринкової ставки одного метра квадратного, копія якої додана до апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що будівельно-технічна експертиза проведена та долучена в якості доказу в рамках розгляду іншої цивільної справи № 638/11817/17 за позовом ПАТ «Скай Банк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень від 31 березня 2016 року (а.с. 93-110).

Висновок експертизи складено 30 травня 2018 року. Судове рішення у справі № 638/12393/17 ухвалено 10 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Представником позивача не наведено доказів неможливості подання висновку експертизи до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Апеляційна скарга взагалі не містить посилань на нові докази та неможливості їх надати до суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на те, що розмір орендної ставки на час дії договору оренди № 1 значно перевищував показники ринкової орендної ставки, а тому в силу Закону України «Про банки і банківську діяльність» договір оренди № 1 визнається недійсним суд відхиляє, з огляду на те, що предметом спору у даній справі є відшкодування заподіяних збитків, а не визнання недійсним умов договору, зокрема, такої істотної умови договору як розмір орендної плати.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, або розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Скай Банк» - адвоката Герасименка Артема Олеговича - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова