Справа № 161/4006/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/181/19 Категорія: 83 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Волинська обласна державна адміністрація, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою за апеляційною скаргою заявниці ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1, заінтересована особа Волинська обласна державна адміністрація, звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її сином, який проживав по АДРЕСА_1 У 2006 році ОСОБА_2 поїхав на заробітки до Російської Федерації і з тих пір в Україну не приїжджав, ні разу не телефонував, не написав листів, не повідомив про своє місцезнаходження. Вона намагалася встановити його місцезнаходження, однак безрезультатно.

Вказувала, що визнання її сина безвісно відсутнім має для неї юридичне значення, що дозволить їй реалізувати право на присвоєння почесного звання «Матері-героїні» та отримання винагороди.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги заявниці мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки нею надані беззаперечні докази відсутності її сина за місцем постійного проживання протягом року, що є підставою для визнання його безвісно відсутнім.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа Волинська обласна державна адміністрація просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Свої заперечення на апеляційну скаргу заінтересована особа обґрунтовувала тим, що висновки суду про відмову у задоволенні заяви є правильними з огляду на те, що сам по собі факт непроживання особи за місцем її реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про місце її перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Сторони по справі будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог статті 372 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог статті 247 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що заявниця не підтвердила суду про вжиття нею заходів для встановлення місця перебування фізичної особи і, що такі заходи не дали результатів, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може погодитися.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, яких вживав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Порядок обчислення зазначеного строку залежить від того, чи можливо встановити день одержання останніх відомостей про місцеперебування особи. Якщо такий день можна встановити (отримання листа; телефонна розмова; від'їзд з місця постійного або тимчасового проживання тощо), початок перебігу річного строку починається з дня, наступного за днем одержання таких відомостей (стаття 253 ЦК України).

У випадку можливості встановити місяць одержання останніх відомостей про зниклу особу, річний строк починається з першого числа наступного місяця. Якщо і місяць залишається невідомим, цей строк починає спливати з 1 січня наступного року.

З наданих суду першої інстанції пояснень заявниці ОСОБА_1 встановлено, що її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1996 року був прописаний та постійно проживав по АДРЕСА_1 Вказане підтверджується довідкою житлово-комунального підприємства № 11 від 15 лютого 2003 року № 211 (а.с.11). У 1996 році він залишив місце свого проживання і лише у 2006 році повідомив, що виїхав до Російської Федерації у пошуках роботи, і з того часу, а саме протягом 12 років, відсутні відомості щодо нього самого та щодо місця його перебування. Дану обставину в суді першої інстанції підтвердила допитана в якості свідка ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_1 вживалися заходи для встановлення місця перебування її сина, що вбачається з листа Державної прикордонної служби України від 05 жовтня 2017 року, яким у наданні запитуваної інформації було відмовлено з посиланням на те, що запитувана інформація про особу без його письмової згоди буде надана лише на виконання рішення суду про витребування такої інформації з усіма реквізитами про особу.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сам по собі факт непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місцеперебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім, оскільки наявні у справі докази свідчать, що стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування, а вжиті заявницею заходи для встановлення місця його перебування не дали результатів.

Оскільки у заявниці відсутні будь-які документи на сина ОСОБА_2, що є перешкодою для реалізації права на присвоєння почесного звання «Матері-героїні» та отримання винагороди, колегія суддів дійшла висновку, що визнання її сина безвісно відсутнім має для неї юридичне значення та дасть змогу реалізувати своє право на присвоєння вказаного почесного звання.

За таких обставин, оскаржуване в даній справі рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід вважати таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно з наведених підстав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 28 лютого 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста АДРЕСА_1, безвісно відсутнім.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: