Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа №405/6952/15-ц

провадження №61-13912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року у складі суддів: Франко В. А., Белінської І. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та просила усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням в жилому будинку, позначеному в технічному паспорті від 28 листопада 2011 року літерами «Д», «Д'», «д», «д'», «Ж», «Н», який знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4, власником якого є відповідач, шляхом вселення у вищевказаний будинок.

ОСОБА_6 заява мотивована тим, що починаючи з 2008 року вона разом з колишнім чоловіком - ОСОБА_7 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживала у будинку, який знаходиться у дворі домоволодіння АДРЕСА_4, та була разом з дітьми у ньому зареєстрована за згодою власника будинку - відповідача у справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2015 року розірвано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_7, після чого він разом з відповідачем у справі почали чинити перешкоди у проживанні позивача разом з дітьми у спірному будинку.

Оскільки вона та неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є членами сім'ї власника спірного будинку, зареєстровані у ньому, а відповідач чинить перешкоди у користуванні вказаною нерухомістю, позивач на підставі статті 402, 405 ЦК України та статті 156 ЖК УРСР просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач разом з дітьми не є членами сім'ї відповідача, 27 липня 2015 року в добровільному порядку звільнила спірне житлове приміщення та в ньому не проживає, відповідач як власник будинку згоду на її вселення разом з дітьми не надавав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2016 року в частині відмови у вселенні ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, скасовано та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2016 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідач як власник домоволодіння визначив проживання позивача разом з її дітьми у будинку, позначеному літерами «Д», «Д1» в технічному паспорті. Окрім того, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області визнано за позивачем та трьома її неповнолітніми дітьми право постійного проживання у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, оскільки позивач та неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право користування спірним житлом та їм чиняться перешкоди у здійсненні такого права, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні житлом шляхом вселення її та неповнолітніх дітей у будинок.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2016 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила змінити рішення Апеляційного суду м. Кіровограда від 06 липня 2016 року, виключити з резолютивної частини рішення словосполучення «зобов'язати відповідача» та зазначити «усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселити позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в житловий будинок, позначений в технічному паспорті від 28 листопада 2011 року на домоволодіння АДРЕСА_4, літерами «Д», «Д'», «д», «д'», «Ж», «Н», протягом місяця після набрання рішенням законної сили».

Касаційна скарга мотивована тим, що вона не зверталася до суду із позовними вимогами про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні спірним будинком та вселити їх у зазначений будинок, таким чином, суд вийшов за межі позовних вимог. Рішення суду, яке носить зобов'язальний характер щодо дій відповідача, ним не буде виконане, тому питання вселення її та неповнолітніх дітей до спірного житлового приміщення залишиться невирішеним.

ОСОБА_5 направив заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду міста Києва, а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 березня 2018 року справу № 405/6952/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_4 є відповідач ОСОБА_5

Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_7 з 16 березня 2001 року по 30 січня 2015 року, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В листопаді 2008 року за згодоювідповідача, який є власникомдомоволодіння, позивач разом з чоловіком ОСОБА_7 та на той час двома неповнолітніми дітьми вселилися до окремого приміщення, придатного до проживання, яке було реконструйовано з літньої кухні, розташованого на території домоволодіння по АДРЕСА_4, та з 07 жовтня 2010 року зареєструвала в ньому своє місце проживання.

Відповідно до довідки квартального комітету №11 Ленінського району м. Кіровограда № 10 від 14 січня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1,проживають та зареєстровані ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Між позивачем та ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем та трьома неповнолітніми дітьми спірним житловим приміщенням.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право постійного проживання у будинку, розташованому в місті Кіровограді на АДРЕСА_1.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частково задовольняючи позов шляхом зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користування жилим приміщенням шляхом вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4, суди виходили з того, що особа, яка має речове право на чуже майно, зокрема, право користування, має відповідно до статті 396 ЦК України право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Відтак, право користування позивача та неповнолітніх дітей спірним житлом підлягає захисту шляхом зобов'язання власника усунути перешкоди у користування таким майном зі вселенням до нього.

Колегія суддів не може погодитися у повній мірі з такими висновками судів з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб'єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати позов, необхідно, щоб суб'єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Оскільки позивач та її неповнолітні діти вселилися у спірний будинок за згодою його власника - відповідача у справі, який в подальшому почав чинити перешкоди у користуванні ним, а рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнано право постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вселення позивача разом з неповнолітніми дітьми до спірного будинку.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, апеляційний суд не звернув увагу на те, що задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача усунути позивачу та її неповнолітнім дітям перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням шляхом вселення до нього є неналежним способом захисту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, однак судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року скасувати.

ОСОБА_6 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом їх вселення до житлового будинку АДРЕСА_4

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов