Ухвала

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 607/1061/16-ц

провадження № 61-2754ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року у складі судді Ромазана В. В., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Ткач О. І., у справі за скаргою ОСОБА_4, зацікавлені особи: суб'єкт оціночної діяльності, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, на дії державного виконавця щодо визначення вартості арештованого майна та визнання недійсними та незаконними висновки про вартість арештованого майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Юрчака О. П. щодо здійснення ним виконавчих дій по виконавчому провадженню № 52664246, зокрема, визначенню вартості майна у спосіб проведення оцінки та направлення йому висновків щодо вартості земельних ділянок. Також просив визнати недійсними та скасувати висновки про вартість майна щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 на суму 65 590,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 на суму 110 214,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 на суму 104 271,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 на суму 65 489,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5 на суму 68 416,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 на суму 65 590,00 грн, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7 на суму 116 493,00 грн.

Скарга мотивована тим, що 28 листопада 2016 року ОСОБА_4 отримав поштою постанову державного виконавця № 52664246 від 22 листопада 2016 року про опис та арешт майна (коштів) боржника. Вказаною постановою у рамках виконавчого провадження ВП № 52664246 виконавцем було описано та арештовано майно - земельні ділянки, що належать йому на праві власності. Вважав, що зазначена постанова не набрала законної сили, оскільки була оскаржена ОСОБА_4 до Тернопільського міськрайонного суду з підстав її необґрунтованості та незаконності. Дії державного виконавця Юрчака О. П. щодо здійснення ним опису, арешту та оцінки земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_7, НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_1 є такими, що вчинені виконавцем без належної законної підстави, тобто поза рамками виконавчого провадження та із перевищенням службових обов'язків. Вважав, що опис та арешт усіх земельних ділянок, які належать ОСОБА_4 на праві власності, є надмірною виконавчою мірою, яка не знаходить реальних підстав, але є вчиненою державним виконавцем Юрчаком О. П., виходячи із його приватних інтересів. Крім того, вартість земельних ділянок є заниженою, її визначено без їх огляду, оцінювачем не враховано місце їх розташування та інфраструктуру.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, в задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця щодо визначення вартості арештованого майна, визнання недійсними та незаконними висновки про вартість арештованого майна відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що дії державного виконавця щодо здійснення ним виконавчих дій по виконавчому провадженню № 52664246, зокрема, визначенню вартості майна у спосіб проведення оцінки та направлення ОСОБА_4 висновків щодо вартості земельних ділянок вчинені ним на підставі статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та у спосіб, передбачений цим законом; проведення опису й арешту спірних земельних ділянок здійснено державним виконавцем з урахуванням вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». Висновки про вартість земельних ділянок не створюють жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображають та підтверджують зроблені суб'єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Безпідставними є також твердження про заниження вартості земельних ділянок, так як на підтвердження зазначеної обставини не надано жодних доказів.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що постанова про опис та арешт майна є незаконною, апеляційний суд вказав, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2017 року (№607/13861/16-ц) у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зацікавлена особа ОСОБА_6 про скасування постанови про опис та арешт майна боржника, у задоволенні скарги відмовлено.

01 лютого 2019 року ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У клопотанні, яке додано до касаційної скарги, ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що у судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частину оскаржуваної постанови. Копія повного тексту рішення була вручена йому 04 січня 2019 року. На підтвердження зазначених обставин надає копію супровідного листа Тернопільського апеляційного суду про направлення ОСОБА_4 копії постанови Тернопільського апеляційного суду від

17 грудня 2018 року від 04 січня 2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не повно з'ясували фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки доказам у справі. Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, посилався на правову позицію Верховного Суду, висловлену про те, що звіт оцінки майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин. Однак суди не врахували, що предметом позову є не скасування звіту про оцінку майна, а саме протиправність дій державного виконавця. Суди не звернули увагу на те, що оцінка майна є суттєво заниженою та не відповідає ринковій вартості земельних ділянок, у зв'язку з чим ОСОБА_4 було понесено особистий і надмірний тягар. Крім того, у порушення норм законодавства, опис та арешт майна проводився державним виконавцем за відсутності ОСОБА_4

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця щодо визначення вартості арештованого майна та визнання недійсними та незаконними висновки про вартість арештованого майна не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, зацікавлені особи: суб'єкт оціночної діяльності, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, на дії державного виконавця щодо визначення вартості арештованого майна та визнання недійсними та незаконними висновки про вартість арештованого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель