Справа № 211/4842/18
Провадження № 2/211/326/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
28 лютого 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про стягнення інфляційної складової та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника,-
Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
В судове засідання сторони не з'явилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов.
Суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали позову, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 22 жовтня 2007 року працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», звільнена 04 червня 2018 р. за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпПУ у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а.с.9 копія трудової книжки).
Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір ? це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
На виконання зазначеного посвідчення ОСОБА_1 подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення (а.с. 10 зворот копія заяви) та державним виконавцем 11 січня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного посвідчення (а.с. 11 копія постанови).
Рішенням комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» 04 червня 2018 року за № 73 задоволено вимоги ОСОБА_1, викладені в заяві від 04.06.2018 р. та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 3080,24 грн., на підставі чого їй видано 18 червня 2018 року посвідчення на примусове виконання рішення комісії з трудових спорів (а.с. 12 копія посвідчення).

На виконання зазначеного посвідчення ОСОБА_1 подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення (а.с. 12 зворот копія заяви) та державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного посвідчення (а.с. 13).

В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку по заробітній плати відповідача з позивачкою.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 04 червня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за квітень 2018 року та травень 2018 року.

Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно розрахункового листка за квітень 2018 р., позивач відпрацювала 1 день та їй нараховано заробітну плату в сумі 340,37 грн., з якої оклад 265,50 грн. (а.с. 18).

В травень 2018 року вона відпрацювала 1 день та їй нараховано заробітну плату в сумі 340,37 грн., з якої оклад 265,50 грн. (а.с. 18).

Таким чином, виходячи з розрахунку (265,50 грн. + 265,50 грн. ) / (1 день +1 день), середньоденний заробіток позивача складає 265 грн. 50 коп.

Період затримки розрахунку при звільненні складає з 05.06.2018 р. по 08.10.2018 р. включно (18 робочих днів у червні, 22 робочих дні у липні, 22 робочі дні у серпні, 20 робочих днів у вересні та 6 робочих днів у жовтні) та становить 88 робочих днів.

Середньомісячний заробіток позивача виходячи з викладеного складає 265,50 грн. * 88 днів = 23364,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення).

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати за роботу: складає 3957,56 гривень (а.с. 8 розрахунок).

Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Посилання відповідача у своєму відзиві на невідповідність заявлених сум середнього заробітку та інфляційних втрат принципам справедливості, добросовісності та розумності, суд відхиляє, оскільки затримки виплати заробітної плати понад один рік (з момент першого рішення комісії з трудових спорів) теж не відповідає принципам добросовісності та розумності.

З тих же підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо зловживанні позивачкою своїм правом позивача на звернення до суду з необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат, оскільки своєчасна виплата належних виплат, в тому числі й заробітної плати, є не правом, а обовязком роботодавця, який ним не виконується.

Наявність працевлаштування позивача не позбавляє її права на отримання компенсації втрати частини доходу, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати з його вини як роботодавця.

Стосовно несумлінного ставлення колишнього керівництва, у відношенні якого наразі розглядається кримінальне провадження, до своїх службових обовязків, та виникнення в звязку з цим вимог до відповідача, то суд наголошує, що позивач працювала саме в АТ «НДПІ «Механобрчормет», а факт встановлення вини конкретної особи у невиплаті заробітної плати працівникам підприємства, не позбавляє права підприємства звернутися до цієї особи в порядку регресу.

Оскільки позивач на підставі ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 21, 38, 44, 50, 61, 62, 106, 107, 108, 237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, буд. 3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника, за період з 05.06.2018 р. по 08.10.2018 р. включно, в сумі 23365 (двадцять три тисячі триста шістдесят пять) гривень 00 коп. та інфляційну складову в сумі 3957 (три тисячі девятсот пятдесят сім) гривень 56 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя Д.М.Ніколенко