Номер провадження: 22-ц/813/1515/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.02.2019 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Таварткіладзе О.М. ознайомившись з апеляційною скаргою представника АТ «Дельта Банк» Крупки Олени Олександрівни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та визнання такими, що припинили свою дію, договорів поруки,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2014 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 16.10.2018 року представник АТ «Дельта Банк» Крупка Олена Олександрівна подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року з тих підстав, що копія оскаржуваного рішення на адресу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та адресу ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" не надходила. У зв"язку із порушенням ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" умов договору доручення та недобросовісності виконання її працівниками своїх зобов"язань перед довірителем, знаючи про рішення суду не на користь ПАТ „Дельта Банк", вчасно його не отримали та не оскаржили, а ПАТ „Дельта Банк" не знаючи про існування цього рішення не мав змоги самостійно захистити свої права та інтереси.

За таких обставин, АТ „Дельта Банк" був позбавлений права на своєчасний захист своїх інтересів та не зміг скористатися процесуальними правами, передбаченими ст.43,49 ЦПК України.

Крім того, з моменту запровадження тимчасової адміністрації (02.03.2015 р) в АТ „Дельта Банк" усі договірні відносини з ТОВ „КК „Вердикт" були припинені, а довіреності відізвані.

Після проведення інвентаризації активів банку, в грудні 2016 року представник ПАТ „Дельта Банк" Матвєєв В.Ю. звернувся до суду із заявою про видачу рішення суду від 01.04.2014 року, однак суд до теперішнього часу не надсилав на адресу банку рішення суду.

На підставі наведеного просив поновити строк.

Проте, зазначені причини пропуску строку є неповажними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ „Дельта Банк" уповноважило ТОВ „Колекторську компанію „Вердикт" представляти інтереси ПАТ „Дельта Банк", що підтверджується довіреністю від 14.03.2012 року (том 2, а.с.62).

В свою чергу ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" в особі директора ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 представляти інтереси товариства в усіх судових інстанціях, що підтверджується довіреністю від 08.01.2014 року, яка дійсна до 08.01.2015 року (том 2, а.с.89).

В судовому засіданні 01 квітня 2014 року був присутнім представник ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" ОСОБА_7, який давав пояснення та виступав в судових дебатах, що підтверджується журналом судового засідання (том 2, а.с.124-125).

Таким чином, представник ТОВ „Колекторська компанія „Вердикт" ОСОБА_7 знав про рішення суду в день проведення судового засідання 01.04.2014 року та його довіреність була чинна до 08.01.2015 року, ще до запровадження в АТ „Дельта Банк" тимчасової адміністрації.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, 08.12.2016 року представник ПАТ „Дельта Банк" звертався до суду із заявою про видачу рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року (том 2, а.с.140), що вказує про те, що ПАТ „Дельта Банк" вже в грудні 2016 році знало про рішення суду та навіть ознайомившись 28 серпня 2018 року з матеріалами справи, представник подав апеляційну скаргу лише 16.10.2018 року, тобто з порушенням строку.

Відповідно до ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3-4 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення йому цієї ухвали, на звернення до суду апеляційної інстанції із обгрунтованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших, поважних причин пропуску строку.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов'язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов'язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв'язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 28.02.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 426 справи.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст. 185, 356-358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника АТ «Дельта Банк» Крупки Олени Олександрівни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договорів про надання споживчого кредиту та визнання такими, що припинили свою дію, договорів поруки - залишити без руху.

Надати апелянту строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги.

Роз`яснити апелянту, що у разі невиконання ухвали у передбачений законом строк вимог закону, зокрема не доведення пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе