ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/42/19Головуючий по першій інстанції Позарецька С.М.
Категорія: 304080000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошого Івана Валентиновича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення франшизи та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про визначення ступеню вини водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, стягнення збитків,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення франшизи та моральної шкоди.

В мотивування позовних вимог позивач вказував, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року по справі №712/5186/18, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 24.07.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого ОСОБА_2 було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус». Відповідно до полісу АК 4424416 ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи становить 1000 грн.

Вказує, що ТДВ «СТДВ «Глобус» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням франшизи. Розмір франшизи підлягає стягненню з відповідача як винної особи.

Крім того, внаслідок ДТП ОСОБА_2 була спричинена моральна шкоди, яка полягала в знищенні майна та шкоді заподіяній здоров`ю, а саме внаслідок ДТП він отримав забій м`яких тканин лобної ділянки голови та носа, симптоматичну артеріальну гіпертензію, яку оцінює в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь частину збитків, що не відшкодована страховиком - франшизу у розмірі 1000 грн; стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 , в свою чергу, також звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ТДВ «СТДВ «Глобус» про визначення ступеню вини водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, стягнення збитків.

В обґрунтування позовних вимог, із врахуванням уточнень здійсненим ним в ході розгляду справи, вказував на те, що для визначення розміру відшкодування необхідно визначити ступінь вини водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 11.03.2018 року о 15 год. 20 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Б. Хмельницького - Надпільна, а саме ОСОБА_2 , який керував автомобілем Renault Kangoo, р.н. НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , який керував автомобілем Subaru Outback, р.н. НОМЕР_2 .

Вказує, що враховуючи той факт, що відносно ОСОБА_2 протокол про адмінправопорушення складено не було, то і питання про порушення ним вимог ПДР України не досліджувалось. Разом з тим, вказане не свідчить про відсутність порушень ПДР України водієм ОСОБА_2 та про наявність причинно-наслідкового зв`язку між його неправомірними діями та настанням ДТП.

Зазначає, що в разі недопущення ОСОБА_2 порушень ПДР України, ДТП не сталася б, а тому вважає, що ступінь вини кожного з водіїв у відсотковому співвідношенні становить 50/50 відсотків.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що враховуючи обґрунтованість його вимог щодо ступеня вини кожного із водіїв у відсотковому співвідношенні 50/50 відсотків, а також те, що відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус», з ТДВ «СТДВ «Глобус» слід стягнути 50 відсотків від розміру завданої йому шкоди.

Згідно висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 052/18 від 27.06.2018 року, здійсненого судовим експертом Кипою С.М. на замовлення ТДВ «СТДВ «Глобус», розмір матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП власнику автомобіля Subaru Outback, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 становить 230 208, 76 грн.

Зазначає, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 150 194,34 грн. При цьому, враховуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про встановлення ступеня вини водіїв у співвідношенні 50/50 відсотків, то відшкодуванню підлягає 75 098,67 грн (150 194,34 /2 = 75 098,67 грн), які з урахуванням ліміту страхового відшкодування полісу обов`язкового страхування ОСОБА_2 у розмірі 100 000 грн, підлягає стягненню саме із страховика.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визначити ступінь вини водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 11.03.2018 року о 15 год. 20 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Б. Хмельницького - Надпільна, ОСОБА_2 , який керував автомобілем Renault Kangoo, р.н. НОМЕР_1 становить 50%, а ступінь вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем Subaru Outback, р.н. НОМЕР_2 становить 50%; стягнути з ТДВ «СТДВ «Глобус» на його користь збитки у розмірі 75 098, 67 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизу в розмірі 1000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн, судовий збір в розмірі 1127, 68 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5200 грн, а всього - 10 327, 68 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення франшизи в розмірі 1000 грн ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають відшкодуванню. Щодо його позову в частині відшкодування моральної шкоди, то вказані вимоги підлягають до часткового задоволення, у зв`язку із тим, що посилання позивача лише на довідку від 02.10.2018 року №2787, що видана КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» ЧМР, про те, що ОСОБА_2 11.03.2018 року був оглянутий лікарем нейрохірургом із визначенням діагнозу: забій м`яких тканин лобної ділянки голови та носа, симптоматична артеріальна гіпертензія, - не свідчить про достатність доказів в обґрунтування зазначених обставин. Крім того, відповідно до висновку експерта №02-01/383 від 29.03.2018 року, визначений в лікарні діагноз відносно ОСОБА_2 , не підтверджений клінічною картиною травми та інструментальними методами дослідження і тому згідно з п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вказаний діагноз при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не приймається.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , то суд першої інстанції, відмовляючи у його задоволенні, вказав на те, що жодними належними, допустимими, достовірними та переконливими доказами не доведено вину ОСОБА_2 у завданні майнової шкоди ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позивних вимог щодо ОСОБА_2 і відповідно щодо ТДВ «СТДВ «Глобус», як страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Хороший І.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Апеляційна скарга містить доводи викладені ОСОБА_1 в поданій ним зустрічній позовній заяві із урахуванням уточнень, та крім того зазначено, що суд першої інстанції безпідставно та незаконно не прийняв до уваги всі докази подані ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог та висловив ряд нічим не обґрунтованих припущень для їх спростування, а саме не взяв до уваги як доказ запис із відеореєстратора, висновок експертного автотехнічного дослідження №4/5 від 10.05.2019 року.

Щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , то апелянт вказує, що судом не було встановлено на підставі належних доказів у справі в чому саме полягали психологічні страждання позивача за первісним позовом, вимушені зміни в його життєвих стосунках, обмеження можливостей реалізувати свої звички та потреби.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Юрченко В.О. вказує, що доведення факту вини ОСОБА_2 у ДТП має доводитися виключно постановою відповідного суду, жодні інші докази не будуть належним доказом. Суд не відкидав як доказ циклограму, а навпаки послався на те, що вона не спростовує вини ОСОБА_1 Циклограма показує, що ОСОБА_1 рухався на заборонений сигнал світлофора, а ОСОБА_2 на дозволений. Зазначає, що ОСОБА_1 у випадку не згоди з працівниками поліції мав можливість оскаржити їх дії у порядку встановленому КАС України, однак цього не зробив, що свідчить про його мовчазну згоду з правомірністю дій працівників поліції.

Також, зазначає, що запис з реєстратора, який надав ОСОБА_1 не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_2 , крім того неможливо встановити чи цей запис здійснений з відео реєстратора ОСОБА_1 , який був у авто останнього, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення у справі №712/5186/18 відносно ОСОБА_1 по цій ДТП не містили такого запису.

В частині відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_2 , то аргументи апелянта не відповідають дійсності, а судом встановлені дійсні обставини за яких моральна шкода підлягає до стягнення.

ТДВ «СТДВ «Глобус» також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що посилання ОСОБА_1 та його представника на циклограму роботи світлофорів, тобто «Заходи по забезпеченню безпеки дорожнього руху на перехресті вулиць Ільїна - Б. хмельницького, затверджені начальником відділення ВДАІ Лут О.М. 22 грудня 2006 року - схеми пофазного роз`їзду», надані Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Черкаської міської ради 29 листопада 2018 року №279, є безпідставними, оскільки вони не спростовують докази щодо обставин, встановлених судовими рішеннями, зокрема, - постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2018 року, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена ст. 124 КУпАП України.

Вказує на безпідставність посилання апелянта, як на доказ, на висновок експертного авто технічного дослідження за фактом ДТП №4/5 від 10 травня 2019 року, оскільки він був поданий до суду лише 15 травня 2019 року, тобто після закриття підготовчого провадження у справі, тобто у порушення вимог ст.ст. 83, 84 ЦПК України.

Щодо запису з відеореєстратора з місця події, який наданий у додатку до зустрічної позовної заяви, то слід зазначити, що ОСОБА_1 не доведено джерело походження отриманої інформації з відеозапису, що міститься на диску, а тому вважати його допустимим та достовірним доказом неможливо.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2018 року по справі №712/5186/18, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 24.07.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до встановлених обставин, 11.03.2018 року о 15 год. 20 хв. в м. Черкаси на перехресті вулиць Б. Хмельницького - Надпільна, керуючи автомобілем Subaru Outback, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не впевнився в безпечності та проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Renault Kangoo, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріалами збитками. ОСОБА_1 порушив п.п.2.3.б, 8.7.3е ПДР України.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 являється власником Renault Kangoo, р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус». Відповідно до полісу АК 4424416 ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи становить 1000 грн.

Відповідно до інформації, що міститься в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 04.09.2018 року за № 9064/13-12, вбачається за даними ТДВ «СТДВ «Глобус», страховиком виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 52 660 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2018 року №11147, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 2471,41 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2018 №11148.

07 вересня 2018 року позивачем за первісним позовом було направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату франшизи та моральної шкоди. Проте, ОСОБА_1 в добровільному порядку вимогу не виконав.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Застосування франшизи передбачено у статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Таким чином, з врахуванням вказаних норм законодавства, вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 розміру франшизи є обґрунтованими та суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, яка, на його думку, полягала у знищенні майна та шкоді заподіяній його здоров`ю, то колегія суддів приходить до переконання, що судом вірно визначено розмір її відшкодування з огляду на наступне.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що стягнута з нього сума грошових коштів на відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки не надано доказів в чому полягали психологічні страждання ОСОБА_2 , вимушені зміни у життєвих стосунках, обмеження можливостей реалізувати свої звички та потреби.

Колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок ДТП позивачу за первісним позовом було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Таким чином, стягуючи із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Перевіряючи аргументи апеляційної скарги в частині зустрічного позову, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин другої і третьої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Тобто, лише встановивши ступінь вини кожного, суд вирішує питання щодо відшкодування шкоди.

При цьому, колегія суддів, звертає увагу, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Вина особи у дорожньо-транспортній пригоді встановлюється судом при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, при такому розгляді встановленню підлягає склад правопорушення, суб`єктивною стороною якого являється наявність вини особи.

З матеріалів справи видно та сторонами не заперечується того факту, що до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України було притягнуто лише ОСОБА_1

Вказану обставину останній мотивує тим, що на ОСОБА_2 не було складено протокол про адміністративне правопорушення, однак його вина підтверджується висновком експертного дослідження від 10.05.2019 року №4/5, в якому, зокрема, зазначено, що в діях водія автомобіля Renault Kangoo, р.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 8.7.3.є) Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди; в діях водія автомобіля Subaru Outback, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаний доказ не був взятий судом першої інстанції до уваги, оскільки був поданий після закриття підготовчого провадження у справі, тобто поданий у порушення вимог статей 83, 84 ЦПК України.

Статтею 83 ЦПК України визначено порядок та строки подання доказів учасниками справи.

Так, у відповідності до частин 2, 3, 8 вказаної статті передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати докази разом з подання відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як видно із вказаного Висновку від 10.05.2019 року, його було виконано за клопотанням від 02.05.2019 року адвоката ОСОБА_1 - Хорошого І.В., хоча із зустрічним позовом він звернувся до суду в грудні 2018 року, тобто у позивача за зустрічним позовом була можливість надання вказаного доказу у строки встановлені процесуальним законодавством, при цьому необхідно зважати на те, що первісний позов подано до суду ще раніше, а саме у жовтні 2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно не прийняв вказаний доказ.

Щодо поданого ОСОБА_1 , як доказу, запис із відеореєстратора з місця події, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно обґрунтовано та мотивовано його неприйняття як достовірного та належного доказу у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів заявлених ним вимог, не надав до суду беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між спричиненою шкодою та протиправними діями відповідача за зустрічним позовом та які б дали можливість встановити ступінь його вини для визначення обґрунтованого розміру відшкодування збитків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальне формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошого Івана Валентиновича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Судді: