Справа № 462/2340/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/295/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Цап П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

26.03.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею 1/2 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнути з відповідача в рахунок компенсації 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер» 2009 р.в. (номерний знак НОМЕР_1) - 94 013 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона з відповідачем з 21.11.1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.12.2014 року розірвано. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 25,7 кв.м. згідно договору купівлі-продажу від 08.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка 23.08.2002 року на праві особистої власності була зареєстрована за відповідачем, та автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1, що також був зареєстрований 07.05.2009 року за відповідачем. 27.08.2014 року їй стало відомо, що відповідач всупереч інтересам сім'ї, без її згоди відчужив вказаний транспортний засіб, однак жодної компенсації за спільно набуте майно вона не отримала. Враховуючи відсутність домовленості щодо поділу майна звернулася із позовом до суду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4, 1/2 (одну другу) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, компенсацію 1/2 (одну другу) вартості автомобіля «Міцубісі Лансер», 2009 р.в. (р.н. НОМЕР_1) 94 013 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення експертизи в розмірі 2 202 грн.

Рішення суду в частині стягнення з нього компенсації 1/2 вартості автомобіля у розмірі 94013 грн. оскаржив ОСОБА_2

Вважає рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при вирішенні справи районним судом не враховано, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті цього майна. Звертає увагу на те, що застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен був установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15. Вважає, що судом зроблено передчасний висновок про належність автомобіля «Міцубісі Лансер», 2009 р.в. (р.н. НОМЕР_1) подружжю на праві спільної сумісної власності. Зазначає, що оскільки спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін в шлюбі, однак за кошти, які належали йому особисто, то такий не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не може бути предметом поділу.

Просить рішення суду в частині стягнення з нього компенсації 1/2 вартості автомобіля «Міцубісі Лансер», 2009 р.в. (р.н. НОМЕР_1) у розмірі 94013 грн. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Через канцелярію суду 23.05.2018 року за вх. № 9386/18 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, в якому зазначено, що спірне майно (автомобіль) було придбано під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому такий є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною, а доводи такої необґрунтованими. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У засіданні колегії суддів представник позивача - ОСОБА_6 проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до положень Постанови Верховного суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленуму Верховного суду України в п. 23 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 21.11.1998 року перебували у шлюбі, який рішенням Залізничного районного міста Львова від 17.12.2014 року розірвано.

Згідно інформації, наданої управлінням ДАІ ГУМВС України у Львівській області 06.07.2015 року, спірний автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1, зареєстровано за ОСОБА_2 та 07.05.2009 року на його ім»я видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

27.08.2014 року відповідачем автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1, відчужено ОСОБА_8 (батьку), що підтверджується довідкою-рахунком серія НОМЕР_3 від 27 серпня 2014 року.

Встановлено, що позивач не давала згоди на відчуження спірного транспортного засобу - автомобіля марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1.

Згідно висновку №4447 судової автотоварознавчої експертизи від 27 лютого 2017 року, встановити ринкову вартість автомобіля «MITSUBISHI LANCER», ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після продажу 27.08.2014 року може бути змінений), на час виконання експертизи - не представляється можливим (автомобіль не був представлений для обстеження і у матеріалах відсутні необхідні вихідні дані про комплекс особливостей його стану).

Середня ринкова вартість автомобіля «MITSUBISHI LANCER», ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після продажу 27.08.2014 року може бути змінений), станом на 27.02.2017 року, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номеру та з представлених матеріалів, складає 188027 грн. (а.с. 100-109).

Зібраними у справі доказами встановлено, що спірний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому висновок суду першої інстанції про те, що такий є спільним майном подружжя та підлягає поділу, колегія суддів вважає вірним.

Враховуючи, що автомобіль марки «Міцубісі Лансер», 2009 р.в., номерний знак НОМЕР_1, було відчужено відповідачем без згоди позивача, суд підставно стягнув з відповідача в користь позивача 1/2 вартості спірного автомобіля, яка згідно висновку експертизи від 27.02.2017 року становить 94 013 грн. (1/2 від середньої ринкової ціни автомобіля - 188027 грн.).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.