КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3881/19 Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю, визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

10 червня 2019 року позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд з метою забезпечення позову заборонити відповідачу відчужувати спірний житловий будинок.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Застосовано захід забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження будинку "А", загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня - "Б", свердловина - "І", , вигрібна яма - "ІІ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Просила врахувати, що заява про забезпечення позову підписана не позивачем у справі, а сторонньою особою, з приводу чого вона звернулась до поліції. Додатково подала відомості з інтегрованої міжвідомчої інформаційно - телекомунікаційної системи «Аркан» про перетин позивачем ОСОБА_2 державного кордону України у період з 01 травня 2019 року по 17 липня 2019 року, що виключає можливість підписання позивачем позовної заяви 28 травня 2019 року та 10 червня 2019 року про забезпечення позову.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю в період з січня 2011 року до 08 січня 2016 року, набуття ними за час спільного проживання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та його поділу з визнанням за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи вимоги тим, що подружжям за спільні кошти побудований спірний житловий будинок, який зареєстрований на праві приватної власності за відповідачкою ОСОБА_1 .

У поданій заяві про забезпечення позову просив заборонити відповідачці відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок "А", загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня - "Б", свердловина - "І", , вигрібна яма - "ІІ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідачка, будучу обізнаною про пред`явленим ним позов в суд, має намір до ухвалення судового рішення по даній справі, розпорядитися житловим будинком, що є предметом спору.

На підтвердження належності на праві власності ОСОБА_1 спірного нерухомого майна позивач надав інформаційну довідку державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 24).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений вид забезпечення позову шляхом заборонити відповідачу відчужувати спірний житловий будинок є співмірним заходом із заявленими позовними вимогами позивача.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, колегія суддів виходить з такого.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об?єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами у справі виник спір щодо належності на праві спільної сумісної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачкою.

Обираючи захід до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо предметом спору, судом першої інстанції враховано, що юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо, а тому з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача ОСОБА_1 на час судового розгляду позову про право на це майно судом правомірно заборонено відчуження будинку "А", загальною площею 97,9 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня - "Б", свердловина - "І", , вигрібна яма - "ІІ", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає обґрунтованими підстави та мотиви ухвали суду першої інстанції для вжиття таких заходів забезпечення позову, і відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала в цій частині постановлена без належної оцінки наданих позивачем доказів та їх належного обґрунтування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заява про забезпечення позову підписана не позивачем у справі, а сторонньою особою, колегія суддів виходить з такого.

У відповідності до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, судове провадження виникає на підставі звернення позивача до суду, який розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Досліджені колегією суддів матеріали справи не вказують на те, що позивач відмовився від своїх вимог до відповідача ОСОБА_1 , справжність підпису позивача на документах до суду не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, а тому у суду відсутні правові підстави обмежувати позивача в реалізації права на судових захист.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Увалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: