Провадження № 22-ц/802/938/19 Категорія: 43 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів: виконкому Луцької міської ради; Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради; Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Панасюк Н.М.,

представника відповідача: Адміністрації Державної прикордонної служби України Плеханова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, рішення, визнання права користування житлом та зобов`язання вчинити дії, зустрічним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення із службового жилого приміщення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконними і скасування розпорядження та рішення, визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги мотивувала тим, що з 2005 року постійно проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .

Вселення у квартиру було здійснене на підставі спеціального ордера від 15 серпня 2005 року № 198 серії А, виданого її батькові військовослужбовцю ОСОБА_3 із сім`єю у складі трьох осіб (він, ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_2 дочка).

Із 10 лютого 2002 року їхня сім`я перебувала на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області від 30 січня 2014 року № 61-1 «Про надання житла» затверджене рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 житловою площею 28,8 кв.м. Цим же рішенням ОСОБА_3 знято з квартирного обліку.

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 03 квітня 2014 року №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду» задоволено заяву наймача ОСОБА_4 щодо приватизації вищезазначеної квартири і передано це житло у приватну спільну сумісну власність.

Пунктом 4 зазначеного розпорядження доручено Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області оформити свідоцтво про право власності на це житлове приміщення у десятиденний термін.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 травня 2014 року № 278-1 «Про надання житла» (з урахуванням звернення начальника Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2014 року, у якому він просив голову міста Луцька не розглядати питання щодо приватизації вказаної квартири) визнано таким, що втратив чинність підпункт 2.1. рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 січня 2014 року № 61-1 «Про надання житла» (виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ).

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 30 квітня 2014 року № 626-в «Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир» скасовано розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» від 03 квітня 2014 року № 1556 року в частині надання у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Вважає вищевказані рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 травня 2014 року і розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 30 квітня 2014 року незаконними та такими, які підлягають скасуванню, оскільки вона, як неповнолітня дитина, вселилася і проживала як член сім`ї наймача військовослужбовця і набула рівного з ним права користування жилим приміщенням, яке рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 січня 2014 року № 61-1 «Про надання житла» виключено з числа службового житла та включено до державного житлового фонду.

Зазначеними рішеннями її протиправно позбавлено права користування квартирою державного житлового фонду, а також права на її приватизацію.

Самостійне скасування вказаних рішень органами місцевого самоврядування, їх структурними підрозділами згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування» та рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року (справа № 7-рп/2009) не допускається.

Ураховуючи наведене, просила визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 травня 2014 року № 278-1 «Про надання житла»; визнати незаконним і скасувати розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 30 квітня 2014 року № 626-в «Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир»; визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , як на об`єкт державного житлового фонду, та визнати за нею право на її приватизацію; зобов`язати Відділ реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області оформити та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру згідно з пунктом 4 розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 03 квітня 2014 року № 1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду», а також стягнути з відповідачів судові витрати.

02 лютого 2018 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про виселення зі службового жилого приміщення, який мотивує тим, що рішенням житлової комісії Луцького прикордонного загону військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зі складом сім`ї три особи ( він, дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2 ) надано у користування службову квартиру АДРЕСА_1 з подальшим зняттям із квартирного обліку.

Останнім місцем проходження військової служби ОСОБА_3 був відповідний підрозділ у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), який було підпорядковано Азово-Чорноморському регіональному управлінню ДПС України.

У 2014 році під час окупації Російською Федерацією Автономної Республіки Крим та подальшої передислокації органів ДПС України на материкову частину України ОСОБА_3 не виконав наказу щодо передислокації, не вийшов із окупованої частини території України та не з`явився до нового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Голови ДПС України від 24 квітня 2014 року № 299-ос майора ОСОБА_3 звільнено з військової служби на підставі пункту «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі службовою невідповідністю), а про зазначений факт проінформовано правоохоронні органи.

На підставі статті 124 ЖК УРСР Адміністрація Державної прикордонної служби України просила виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено.

Виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 із службового жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення її позову та відмову у зустрічному позові, а також вирішити питання судових витрат у справі.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі, посилаючись на її безпідставність, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представники відповідачів (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) роз`яснено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 січня 2014 року № 61-1 «Про надання житла» затверджено рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.8).

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 03 квітня 2014 року №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду» передано цю квартиру в приватну спільну сумісну власність сім`ї ОСОБА_5 (т.1 а.с.9).

На виконання цього розпорядження 03 квітня 2014 року оформлене (але не видане) свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с.129).

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 30 квітня 2014 року № 626-в «Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир» скасовано розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» від 03 квітня 2014 року № 1556-р в частині надання у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

Пунктом 6 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 травня 2014 року № 278-1 «Про надання житла» визнано таким, що втратив чинність підпункт 2.1. рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 січня 2014 року № 61-1 «Про надання житла» (виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування" (далі Закон), виконавчий комітет сільської, селищної, районної у місті ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів.

Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Частиною 6 статті 59 Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до ч. 9 ст. 59 Закону рішення виконавчого комітету з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішенням Конституційного суду України N 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

З урахуванням наведених норм права ні Відділ реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ні виконавчий комітет Луцької міської ради не мали відповідно до закону повноважень на скасування своїх попередньо прийнятих розпорядження і рішення, у зв`язку із чим до задоволення підлягають позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування не всього рішення, а лише пункту 6 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 травня 2014 року № 278-1 «Про надання житла», яке стосується відповідно спірної квартири, а також про визнання незаконним і скасування розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 30 квітня 2014 року № 626-в «Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир».

Заява відповідачів про застосування позовної давності щодо зазначених позовних вимог та відмову з цих підстав у позові не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.261 ЦПК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Позивач ОСОБА_2 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.5, 6), а з позовом звернулася 25 жовтня 2017 року, тобто у межах визначеної для неї законом позовної давності.

Разом із тим, вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права користування квартирою АДРЕСА_1 , як на об`єкт державного житлового фонду та визнання за нею права на її приватизацію; про зобов`язання Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області оформити та видати свідоцтво про право власності на вказану квартиру згідно з пунктом 4 розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 03 квітня 2014 року № 1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду» до задоволення не підлягають, оскільки доказів про порушення, невизнання або оспорювання відповідачами саме цих прав позивач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що на даний час спірна квартира має статус службового житла, ОСОБА_3 звільнений зі служби за пунктом «е» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність), на нього не поширюються вимоги ст.125 ЖК УРСР, а тому відповідачі підлягають виселенню зі спірної квартири, як із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Проте, такі висновки суду є помилковими і не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ні рішення виконкому Луцької міської ради від 30.01.2014 №61-1 «Про надання житла», яким виключено спірну квартиру з числа службового житла, ні розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 03.04.2014 №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду», яким спірну квартиру шляхом приватизації передано у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ніким у судовому порядку не оскаржено і не скасовано.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що спірна квартира відноситься до числа службових і вирішував спір про виселення з цієї квартири, як із службового житла.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що зустрічний позов Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення із службового жилого приміщення не підлягає до задоволення за безпідставністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, апеляційної скарги та касаційної скарги ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за їх подання підлягають відшкодуванню відповідачами пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, у зв`язку із задоволенням двох позовних вимог ОСОБА_2 немайнового характеру, які при поданні позову у жовтні 2017 року підлягали оплаті та були оплачені позивачем у розмірі 1280 грн. (по 640 грн. кожна вимога), з відповідачів виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області та Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання по цих вимогах позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 5760 грн. (1280 /позов/+1920 /апеляційна скарга/+2560 /касаційна скарга/) по 1920 грн. з кожного відповідача (5760 : 3).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про виселення, із відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання по цих вимогах апеляційної та касаційної скарг у розмірі 6167 грн. (2643 /апеляційна скарга/ + 3524 /касаційна скарга/).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 6 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.05.2014 № 278-1 «Про надання житла».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 30.04.2014 №626-в «Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир».

У решті позову відмовити.

У зустрічному позові Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення із службового жилого приміщення відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Луцької міської ради, Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради на користь ОСОБА_2 по 1920 грн. (одній тисячі дев`ятсот двадцять грн.) з кожного витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_2 6167 грн. (шість тисяч сто шістдесят сім грн.) судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді