ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Чернівці Справа №725/2820/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Стоцької Л.А., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні.

Зазначав, що з 16.06.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.09.2017 року між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час він проживає у квартирі по АДРЕСА_1 , а відповідач разом з дітьми після розірвання шлюбу по АДРЕСА_2 .

Вказує, що відповідач безпідставно, протиправно та необґрунтовано чинить різні перешкоди у спілкуванні з дітьми, налаштовує їх проти батька, не дає можливості повноцінно бачитись з дітьми, спілкуватися по телефону, у зв`язку з чим для вирішення конфліктної ситуації в позасудовому порядку 05.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради з заявою про визначення способу участі у вихованні дітей, внаслідок чого було визначено участь у вихованні та встановлено порядок побачень з дітьми, а саме щосуботи з 13:00 год. по 20:00 год. в присутності матері.

Провадження №22-ц/822/856/19 Категорія 48

Однак, після прийняття рішення органом опіки та піклування ситуація не змінилася і ОСОБА_1 не має можливості повноцінно спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, розвитку, оскільки колишня дружина дозволяє бачитися з дітьми у її присутності, що унеможливлює сумісні прогулянки, відвідування будь-яких закладів, дитячих майданчиків, тощо.

На підставі наведеного, посилаючись на норми СК України просив суд ухвалити рішення, яким визначити спосіб участі батька у вихованні дітей шляхом встановлення днів для систематичних побачень з дітьми:

-кожної неділі з 10:00 год. до 21:00 год. без присутності матері дітей за адресою проживання батька, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних закладів, шляхом передачі дітей батькові з обов`язком повернення дітей за місцем їх проживання;

-у дні народження доньки, сина кожного року, терміном не менше трьох годин за адресою проживання батька, без присутності матері, або за іншим узгодженим з відповідачем місцем;

-під час літніх канікул протягом двох тижнів щорічно для проведення спільного відпочинку, за попереднім узгодженням з відповідачем, без присутності матері, за місцем проживання батька;

-у святкові дні кожного року терміном не менше трьох годин з правом забирати дітей за місцем проживання батька.

Зобов`язати ОСОБА_2 у разі настання будь-яких змін у фактичному місці навчання, проживання, перебування дітей повідомляти батька про настання таких змін не пізніше наступного дня після їх настання.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено участь у вихованні дітей та встановлено порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступним чином: щочетверга з 16 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову в їх задоволенні.

Посилається на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і наявним доказам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що жодним чином не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дітьми, вказує, що суд не оцінив ключових показів свідка ОСОБА_5 , яка відобразила думку малолітнього сина щодо спілкування з батьком в присутності матері.

Посилається на те, що у малолітнього сина після спілкування з батьком у відсутності матері розпочалися розлади психіки, що проявляється криками в ночі, неспокійним та тривожним станом, у зв`язку з чим ОСОБА_2 відвідувала з сином 10.06.2019 року та 24.06.2019 року Чернівецьку обласну психіатричну лікарню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийняв до уваги вік дітей, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), його позитивні характеризуючи дані (а.с.19-22), які були підтверджені показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з дітьми не повинно перешкоджати йому разом із ними виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дітей, місця для їх відпочинку та оздоровлення.

При цьому, суд виходив із тих обставин, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітніми дітьми, який би обумовлював побачення з ними у присутності інших осіб.

З наведеним висновком суду погоджується і колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

У справі встановлено, що сторони з 16.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.09.2019 року між ними розірвано (а.с.14).

У сторін в шлюбі народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.15, 16).

Згідно витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №96/5 від 27.02.2018 року визначено участь у вихованні малолітніх дітей і встановлений порядок побачення громадянину ОСОБА_1 із малолітніми дітьми: щосуботи з 13:00 год. до 20:00 год. в присутності матері (а.с.23).

З довідок Управління освіти ЧМР ПНВК «Соломон» №35, №36 від 06.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 2-Б класі НВК «Соломон», ОСОБА_4 навчається в молодшій групі ДНЗ НВК «Соломон» (а.с.38-39).

Висновком психолога НВК «Соломон» №4 від 09.01.2019 року щодо проведення обстеження ОСОБА_3 встановлено, що при дослідженні емоційної особистісної сфери було виявлено високий рівень тривожності та рекомендовано корекційна робота, спрямована на зниження рівня тривожності, робота з логопедом, дитині необхідна повноцінна сім`я, де хлопчик відчуватиме затишок, порозуміння, емоційний комфорт (а.с.17).

Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 06.06.2019 року ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_2 (а.с.45).

ОСОБА_1 проживає в будинку по АДРЕСА_1 , скарг в будинковий комітет на нього не було, станом на 26.01.2018 року до кримінальної відповідальності не притягується (а.с.18-19, 70).

З інформаційної довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні №31 від 25.01.2018 року ОСОБА_1 по місцю реєстрації за психіатричною допомогою не звертався, на «Д», «К» обліку не перебуває (а.с.71).

Також в матеріалах справи наявні заяви від сусідів ОСОБА_1 , які характеризують останнього з позитивної сторони (а.с.73-78).

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.2 ст.1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

В силу ст.12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Згідно з ч.1-3 ст.15 зазначеного Закону - дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

При вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами 2,3 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/2349 від 13.09.2019 року запропоновано за доцільне визначити способи участі у вихованні і встановити порядок побачення громадянину ОСОБА_1 із малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.02.2018 року №96/5, яким було визначено порядок побачень: щосуботи з 13:00 год. до 20:00 год. в присутності матері.

Однак, вказаним висновком не обґрунтовано стан здоров`я батька, за яким необхідно визначити порядок його спілкування з дітьми у присутності матері. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б унеможливлювали право батька на індивідуальне спілкування із малолітніми дітьми, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, а також такі обставини не встановлено судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

За наведеного, колегія суддів вважає, що спілкування батька з малолітніми дітьми без присутності матері не зашкодить їм, а навпаки відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків окремо про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток.

Зокрема, установивши, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з сином та донькою, а зустрічі визначені за рішенням Органу опіки та піклування ЧМР не давали можливості повноцінно і достатньо спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні, враховуючи рівноправність батьків відносно дітей, які проживають з матір`ю, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який має право приймати участь у вихованні своїх дітей і це не суперечить їх інтересам.

Про те, визначений порядок спілкування обмежить право матері на спілкування з дітьми щочетверга та щонеділі (вихідний день), у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині визначення способу спілкування дітей з батьком.

Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що апелянт допускає застосовування фізичного насилля позивачем до дітей, та те, що малолітній син не бажає спілкуватися з батьком у відсутності матері, жодними належними та допустимими доказами з боку ОСОБА_2 не підтверджені, а отже колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до пп.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ч.13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу абз.2 п.36 Постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, при звернені з позовом до суду ОСОБА_1 сплатив 768,40 грн, а при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 сплатила 1152,60 грн, таким чином сторонам необхідно сплатити на корить одна одної по 960,50 грн, а в силу ч.10 ст.141 ЦПК України провести взаємозалік витрат та стягнути з позивача на користь відповідача різницю у сплаченій нею сумі судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 червня 2019 року змінити.

В резолютивній частині рішення слова «щочетверга» та «щонеділі» замінити на словосполучення «кожного другого та четвертого четверга» та «кожної другої та четвертої неділі».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, М.І. Кулянда/