"01" березня 2019 р. Справа № 363/412/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.

за участі секретаря Палій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2019р. до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Після надходження справи, на виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, суддя звернулась до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи з метою отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи боржника.

01.03.2019р. ухвалою суду було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду.

01.03.2019р. до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій ОСОБА_1 просить накласти арешт в межах ціни позову на все майно ОСОБА_2, в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії, щодо вказаної квартири. Крім того, просить заборонити ОСОБА_2, вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацією місця проживання та/або перебування будь яких осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, оскільки під час моніторингу мережі «Інтернет», встановлено, що на сайті з продажу нерухомого майна, розміщено оголошення про продаж вказаної квартири. У зв'язку із чим, на даний час існує реальна небезпека відчуження квартири на користь третіх осіб, що в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно.

Заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи у відповідності до ч. 1ст. 153 ЦПК України.

Згідно абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначив про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Враховуючи, що із тексту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається реальна небезпека реалізації майна, суд погоджується із доводами позивача, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення, або унеможливлення виконання рішення суду.

Однак, вимоги позивача щодо накладення арешту на все майно ОСОБА_2, є необґрунтованою, оскільки на підтвердження того, що у ОСОБА_2 наявне інше майно крім квартири, до суду не надано, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

Також, вимога щодо заборони ОСОБА_2, вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацією місця проживання та/або перебування будь яких осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1,є не обґрунтованою, оскільки дана вимога не має конкретного зв'язку із предметом позову та порушує права інших осіб. У зв'язку із чим, така вимога позивача не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати можливість виконання рішення суду та аналізуючи позовну заяву і клопотання про забезпечення позову, а саме те, що ОСОБА_2 на праві власності належать нерухоме майно, а саме квартира. Відповідно до матеріалів позовної заяви, між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості, яку відповідачі не сплачують, та відповідач здійснює дії щодо продажу власного майна, а саме, розмістив оголошення в мережі «Інтернет», а отже існує реальна небезпека реалізації майна на користь третіх осіб, що в свою чергу призведе до ускладнення, або унеможливлення виконання судового рішення.

Таким чином, позивачем доведено те, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд вбачає підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до викладеного, та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, в межах позовних вимог шляхом заборони відчуження вказаної квартири.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова