Справа № 136/1888/18
Провадження № 22-ц/801/561/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 136/1888/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №136/1888/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Кривенко Д.Т. в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області, без учасників справи,

в с т а н о в и в :

В вересні 2018 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, мотивуючи позовні вимоги тим, що 13 липня 2017 року між ТОВ «Менеджмент Інвестицій» та ОСОБА_3 був укладений договір споживчого кредиту №2110-17/СК, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 800 грн., а позичальник зобов'язався їх повернути в строк до 10 серпня 2017 року включно.

Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, станом на 30 серпня 2018 року виникла заборгованість за договором, яка склала 8550,65 грн., з яких: заборгованість по кредиту 800 грн.; заборгованість по відсоткам 464 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 2880 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 4275,52 грн. Просило суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Менеджмент Інвестицій» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2019 року ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам належності і допустимості доказів.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 виявила намір на отримання кредиту, у зв'язку із чим звернулась до ТОВ «Менеджмент Інвестицій» із Анкетою - заявою позичальника - фізичної особи.

13 липня 2017 року між відокремленим підрозділом №2 ТОВ «Менеджмент Інвестицій» та ОСОБА_3 був укладений договір споживчого кредиту №2110- 17/СК, відповідно до якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (споживчий кредит для задоволення споживчих потреб) в розмірі 800 грн. строком на 29 календарних днів з моменту їх отримання позичальником, а саме: з 13 липня 2017 року до 10 серпня 2017 року включно. Сторонами договору узгоджено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 2% в день від суми заборгованості та термін їх сплати, а також відповідальність за невиконання умов договору з повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав, що підтверджується видатковим касовим ордером від 13 липня 2017 року (а.с.11 на звороті).

Відповідач порушила умови кредитного договору, укладеного між сторонами щодо своєчасної сплати коштів по кредиту, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка становить 8550,65 грн., з яких: заборгованість по кредиту 800 грн.; заборгованість по відсоткам 464 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 2880 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям 4275,52 грн., у добровільному порядку не сплачує.

14 вересня 2017 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій» направило вимогу №14/09-4 відповідачу ОСОБА_3 про виконання зобов'язання з погашення кредиту, відсотків по кредиту та штрафів згідно умов договору споживчого кредиту №2110-17/СК від 13 липня 2017 року.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього закону).

За змістом пункту 6 частини першої статті 4 Закону надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту є фінансовою послугою.

ТОВ «Менеджмент Інвестицій» є юридичною особою, має статус фінансової установи за законодавством України, внесене до Державного реєстру фінансових установ України, що підтверджується випискою з державного реєстру.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає не доведеним факт узгодження підняття відсоткової ставки.

Враховуючи викладене, колегією суддів, встановлено, що позивач надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 800 грн., в свою чергу відповідач взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору по поверненню кредиту та процентів. Однак, заборгованість так і не була погашена, чим порушуються права та інтереси позивача.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав не надання позивачем розрахунку заборгованості.

Відповідно до договору споживчого кредиту та видаткового касового ордеру від 13 липня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 отримала грошові кошти в розмірі 800 грн. строком на 29 календарних днів з моменту їх отримання позичальником, а саме: з 13 липня 2017 року до 10 серпня 2017 року включно. Кредит в строк до 10 серпня 2017 року повернуто не було.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що заборгованість по кредиту в розмірі 800 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, сторонами договору узгоджено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 2% в день від суми заборгованості та термін їх сплати, а також відповідальність за невиконання умов договору з повернення кредиту.

Згідно протоколу №06/02/2018 від 06 лютого 2018 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій», зупинило нарахування відсотків та штрафів простроченої заборгованості з 07 лютого 2018 року.

Отже, з 13 липня 2017 року по 06 лютого 2018 року (209 днів), заборгованість по відсоткам складає 3344 грн. (800 грн. тіло кредиту х 209 днів прострочення х 2% по умовам договору), а тому прострочені відсотки також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, стягнення штрафу.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, про відмову в стягненні заборгованості по нарахованим штрафним санкціям в розмірі 4275,52 грн.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не взято до уваги розрахунки заборгованості позивача, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТОВ «Менеджмент Інвестицій» пропорційно до задоволених вимог, а саме за подання позовної заяви в розмірі 853,87 грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 1280,80 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення суду.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» заборгованість по кредиту в розмірі 800 (вісімсот) гривень, заборгованість по відсоткам в розмірі 3344 (три тисячі триста сорок чотири) гривні, а всього 4144 (чотири тисячі сто сорок чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент Інвестицій» витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 853,87 грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 1280,80 грн., а всього 2134 (дві тисячі сто тридцять чотири) гривні 67 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Стадник І.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.