РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру Харківській області, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, а 26.02.2019 з уточненою, з вимогами: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4: на житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 60,6 кв.м, житловою площею 35,9 кв.м з належними господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. а, тамбуром літ. а', погрібом літ. Б, літньою кухнею літ. В, убиральнею літ. Г, літньою кухнею літ. Д, тамбуром літ. д, огорожею № 1, воротами, хвірткою № 2; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Таранівка" с. Таранівка Зміївського району Харківської області, розміром 4,95 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого Зміївською районною державною адміністрацією 01.08.1997 року, який зареєстровано 01.08.1997 року в книзі реєстрації сертифікатів за № 131.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна бабуся ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Таранівка» с. Таранівка Зміївського району Харківської області, розміром 5,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне згідно з сертифікатом на право на земельну частку(пай) НОМЕР_2, виданим Змїївською районною державною адміністрацією 01.08.1997 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 10.07.1992 року виконкомом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, згідно якого усе належне їй майно вона заповідала своїй рідній донці ОСОБА_4.

ОСОБА_4 у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК України 1963 року, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала.

Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщину і прийняли спадщину не було. Її чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 20.12.1994 року Комітетом по управлінню комунальним майном міста, нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: кв. АДРЕСА_1, а також на майно, яке вона прийняла у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, а саме зазначені вище житловий будинок та земельний пай.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 20.06.2001 року приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Лєтнєвою О.В., згідно якого усе належне їй майно вона заповідала їй, ОСОБА_1

На момент смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у м. Свердловськ Луганської області, кв. АДРЕСА_1.

У встановлений законом 6-ти місячний строк, за місцем відкриття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Свердловського міського нотаріального округу Лєтнєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину у відповідності до ст.ст. 1268-1270 ЦК України, було заведено спадкову справу 24/2013.

Інших спадкоємців у ОСОБА_4 не було.

Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом не встигла отримала і у цей час зробити це не виявляється за можливе, так як Міністерством юстиції України було видано наказ від 17.06.2014 року № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції-", відповідно до якого тимчасово припинено доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру та інше. Враховуючи викладене доступ до вказаних реєстрів було тимчасово обмежено нотаріусам, зокрема у населених пунктах Луганської області.

За роз'ясненням порядку отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася з письмовою заявою до Головного територіального управління юстиції у Луганський області, на що було надано письмову відповідь та роз'яснено про можливість вирішення цього питання у судовому порядку шляхом пред'явлення відповідного позову про визнання права власності на успадковане майно.

З метою досудового врегулювання спору вона звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Лєтнєвої О.В., яка надала письмову відмову про неможливість це зробити, та запропонувала звернутися з відповідним позовом до суду.

Учасники справи у підготовче судове засідання не з'явилися.

Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає, просить ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні за її відсутності.

Таранівський сільський голова ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Голова Зміївської районної державної адміністрації ОСОБА_8 подав клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами.

Від Головного управління Держгеокадастру надійшов відзив на позовну заяву, який містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3. (а. с. 8).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Таранівка» с. Таранівка Зміївського району Харківської області, розміром 5,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне згідно з сертифікатом на право на земельну частку(пай) НОМЕР_2, виданим Змїївською районною державною адміністрацією 01.08.1997 року. (а. с. 11,25).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 10.07.1992 року виконкомом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, згідно якого усе належне їй майно вона заповідала ОСОБА_4. (а. с. 20).

Вказаний заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №38816287. (а. с. 22)

ОСОБА_4 прийняла спадщину у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК України 1963 року, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4. (а. с. 9).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 20.06.2001 року приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Лєтнєвою О.В., згідно якого усе належне їй майно вона заповідала ОСОБА_1 (а. с. 21).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 20.12.1994 року Комітетом по управлінню комунальним майном міста, нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: кв. АДРЕСА_1, а також на майно, яке вона прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_3

У встановлений законом 6-ти місячний строк, за місцем відкриття спадщини ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Свердловського міського нотаріального округу Лєтнєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу 24/2013.

Однак, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не отримала і у цей час зробити це не виявляється за можливе, так як Міністерством юстиції України було видано наказ від 17.06.2014 року № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції-", відповідно до якого тимчасово припинено доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру та інше. Враховуючи викладене доступ до вказаних реєстрів було тимчасово обмежено нотаріусам, зокрема у населених пунктах Луганської області.

За роз'ясненням порядку отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Головного територіального управління юстиції у Луганський області, на що було надано письмову відповідь та роз'яснено про можливість вирішення цього питання у судовому порядку шляхом пред'явлення відповідного позову про визнання права власності на успадковане майно. (а. с. 26).

03.04.2018 ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Лєтнєвої О.В., яка надала письмову відмову про неможливість це зробити, та запропонувала звернутися з відповідним позовом до суду. (а. с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права й інтересу. Способом захисту цивільних прав й інтересів є визнання права.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно.

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент дії Цивільного Кодексу УРСР. в зв'язку з чим правовідносини щодо спадкового майна виникли в період дії цього Кодексу, а тому при вирішенні справи застосовуються саме його норми.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ПК України (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 р.) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права.

16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п. 3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Згідно архівних матеріалів Комунального підприємства "Зміївське бюро технічної інвентаризації" станом на 31.12.2012 року будинок АДРЕСА_2 належав в цілому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Готвальдівською держнотконторою 01.12.1983 року р-р № 2894, (а. с. 30).

Згідно технічного паспорту, виготовленого 17.10.2018 року КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_2 має загальну площу 60.6 кв.м, житлову площу 35,9 кв.м, та йому належать господарські будівлі та споруди : веранда літ. а, тамбур літ. а', погріб літ. Б, літня кухня літ. В, убиральня літ. Г, літня кухня літ. Д, тамбур літ. д, огорожа № 1, ворота, хвіртка № 2, вартість будинку становить 123734 грн. (а. с. 15-19).

Згідно відповіді відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вартість земельної частки (паю) згідно сертифікату НОМЕР_2, виданого ОСОБА_3 01.08.1997 року Зміївською районною державною адміністрацією, становить 117764 грн. Розмір земельної частки(паю) згідно вищевказаного сертифікату 4,95 умовних кадастрових гектарів станом на 01.01.2018 року. (а. с. 31).

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, прийняла спадщину у встановлений законом строк, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя ОСОБА_4 не оформила свої спадкові права за заповітом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3

Відповідачі визнали позовні вимоги.

Згідно ч. 3 ст. 206 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат не вирішувалося за відсутності такої вимоги з боку позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4: на житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 60,6 кв.м, житловою площею 35,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. а, тамбуром літ. а', погрібом літ. Б, літньою кухнею літ. В, убиральнею літ. Г, літньою кухнею літ. Д, тамбуром літ. д, огорожею № 1, воротами, хвірткою № 2.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Таранівка" с. Таранівка Зміївського району Харківської області, розміром 4,95 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, виданого Зміївською районною державною адміністрацією 01.08.1997 року, який зареєстровано 01.08.1997 року в книзі реєстрації сертифікатів за № 131.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 26.02.2019.

Головуючий: