КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/182/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 754/6644/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року, постановлене у складі судді Панченко О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання договору між батьками про проживання, виховання дитини та про сплату аліментів на дитину,

встановив:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання договору про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину - їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладеного 22 липня 2009 року між ним та відповідачем, посвідченого Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4161.

Свої позовні вимоги обґрунтовував суттєвими обставинами, які унеможливлюють виконання ним договору, а також невиконанням умов договору відповідачем. Зокрема зазначив, що незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання своєчасно повідомляти про зміну місця проживання, відповідач часто змінює своє місце проживання, не повідомляючи позивача про нову адресу, що позбавляє його можливості спілкування з дитиною (котра проживає з відповідачем) і негативно впливає на розвиток і виховання дитини, змушеної пристосовуватись до іншого оточення. Як підставу для розірвання договору позивач називає ігнорування відповідачем справжніх схильностей і бажань їхньої дитини до певних знань і захоплень, спонукання сина до навчання, котре йому не до вподоби, що викликає в нього відразу до занять як таких. Крім того, він не має змоги спілкуватися з дитиною ні особисто в ті дні, що визначені умовами договору, оскільки дитина проживає в іншому місті, ні телефоном, оскільки відповідач забороняє таке спілкування.

Позивач послався також на те, що відповідач бажає стягнути з нього значно більше коштів, ніж це передбачено договором на утримання сина, ігноруючи його матеріальне становище і його спроможність такі кошти сплачувати. На підтвердження цього аргументу він навів приклад вчинення державною нотаріальною конторою за зверненням відповідача виконавчого напису, згідно з яким позивача зобов'язано сплатити заборгованість зі сплати аліментів та пеню на загальну суму 175297 гривень, що на думку позивача є завищеною на 153844 гривні сумою в порівнянні з тією, яку він дійсно заборгував, у зв'язку з чим йому довелося звернутися до суду з позовом про зменшення розміру боргу та пені.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Розірвано договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 22 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування та недоведеність судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

Вказувала про те, що жодного посилання на докази, які б підтверджували можливе порушення умов договору, у рішенні суду немає, і розірвання договору суперечить правам та інтересам малолітнього сина позивача та відповідача.

Звертала увагу на те, що у зв'язку зі зміною життєвих обставин вона була змушена декілька разів змінити своє місце проживання, однак позивач завжди знав, де фактично проживає його син, яку школу він відвідує, та завжди мав можливість вільно бачитися з ним та спілкуватися. Будь-яких перешкод у спілкуванні батька з сином відповідач не чинила та не чинить. Будь-яких доказів неможливості свого спілкування з сином позивач не надав.

Вказувала, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем надано неоспоримі докази на підтвердження змін у його матеріальному стані не ґрунтується на фактичних матеріалах справи та є припущенням суду першої інстанції. Суд не вказує, які ж саме неоспоримі докази свідчать про зміни у його матеріальному стані. Звертала увагу, що позивач добровільно свою заборгованість так і не погасив.

Звертала увагу суду на те, що факт того, що виконавець у примусовому порядку стягував з позивача 20% заробітної плати для погашення заборгованості за аліменти, яка виникла на підставі спірного договору, внаслідок чого позивач отримував не 10 500 грн., а 8500 грн. не свідчить про те, що отримання заробітної плати у розмірі 8500 грн. значно погіршило його матеріальний стан. Твердження позивача про те, що заборгованість, яка у нього виникла була завищена відповідачем, спростовується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач на момент подачі позову до суду відмовилася внести зміни до п. 5.3.3 договору та до інших пунктів договору не відповідає фактичним обставинам справи. В матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропонував відповідачу внести зміни до договору, а відповідач відмовилася від внесення змін.

Також висновок суду першої інстанції про те, що судом було встановлено, що обидві сторони припускаються порушень умов договору не ґрунтується на жодних фактичних даних та є лише припущенням.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати.

Позивач ОСОБА_3 та його представник Салівон В.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.

Представник органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїв судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2009 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину.

Посилаючись на те, що відповідачем не виконуються умови договору, порушуються його п.п. 2.1, 3.3.1; 3.3.2; 3.3.5; 5.3.3, а також у них постійні суперечки з приводу аліментних зобов'язань, викладених в 4 розділі договору, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того зазначив, що до подання позову до суду, він пропонував відповідачу переглянути умови договору та внести відповідні зміни до нього, проте відповідач йому відмовила.

Представник відповідача, посилаючись на необґрунтованість поданого позову, не заперечувала того факту, що відповідачем у справі в лютому 2017 року подавалася заява в 21 Київську державну нотаріальну контору про передачу позивачу у справі заяви, в якій вона зазначає про порушення останнім умов договору, а саме п.4.1 та п. 3.3.5.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні позивачем було надано суду достатньо доказів, які підтверджують порушення з боку відповідача умов укладеного між батьками договору про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. Також надано неоспоримі докази на підтвердження змін у його матеріальному стані, що передбачено п. 5.3.3 договору, зміни до якого відповідач на момент подачі позову до суду також відмовилася внести, як і по іншим пунктам договору по яких у них виникали спірні питання, а при відсутності домовленості між ними питання про розірвання такого договору вимусило позивача звернутися до суду з позовом про розірвання такого договору.

Суд посилався на те, що відповідачем у справі визнавалися обставини порушення умов договору з боку самого позивача, проте вона не скористалася можливістю подати зустрічну позовну заяву про зміну умов договору. Також в судовому засіданні під час розгляду справи судом було встановлено, що обидві сторони договору припускаються порушень його умов, домовленості щодо зміни чи його розірвання в досудовому порядку у сторін договору немає.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи, зробленими з дотриманням вимог норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 06.08.2005 року по 03.12.2009 року. Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6».

Під час розгляду даної справи у суді, у зв'язку з реєстрацією іншого шлюбу 08 лютого 2018 року відповідач змінила прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» ( а.с. 101).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

22 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4161. Предметом договору відповідно до п.п 1.1.-1.3. є визначення місця проживання та утримання спільного малолітнього сина батьків - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Пунктом 1.3 договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері.

Як вбачається зі змісту договору, станом на час його укладення батько дитини - ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4.

Мати дитини ОСОБА_6 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5, та проживає за адресою АДРЕСА_6. ( а.с. 5-8).

Згідно з п.2.1 цього договору, батько має право безперешкодно відвідувати дитину, в тому числі двічі на тиждень до 4-х годин на день з 17:00 до 21:00 за місцем її проживання, завчасно попередивши про приїзд по телефону, або за допомогою іншого засобу зв'язку, а також має право за попередньою домовленістю з матір'ю брати дитину за її бажанням та урахуванням стану здоров'я, до себе на 2 вихідних поспіль, двічі на місяць (у п'ятницю або навчальну суботу після обіду у дошкільному начальному закладі, або після закінчення навчання в навчальному закладі, у вихідних - після 9:00; та до 20:00 наступного дня).

Відповідно до п.3.1.1 мати зобов'язується в дні та час, визначені п.2.1 цього договору одягати та збирати дитину для зустрічі з батьком.

Відповідно до п.3.2.1 батько зобов'язується без затримок у дні та час, визначений п.2.1 договору та/або за попередньою домовленістю з матір'ю, приїхати в місце проживання дитини або інше спеціально обумовлене батьками місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене батьками місце.

Відповідно до п 3.3.1 договору батьки зобов'язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Пунктом 4 договору від 22 липня 2009 року сторонами визначено аліментні зобов'язання.

Зокрема, п. 4.2, 4.3., 4.4 договору, у зв'язку з тим, що дитина, на підставі цього договору, постійно проживає разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_6 (одержувач) за місцем проживання матері, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 СК України, платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, у терміни у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором.

Аліменти, що сплачуються платником, складаються з:

- виплати у вигляді твердої грошової суми, розмір за домовленістю сторін становить поточний прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, що на 2009 рік становить 669 грн. (згідно з ч.1 ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік»).

- п'ятидесятивідсоткової оплати грошових коштів за навчання дитини у дошкільному, шкільному та вищому або у іншому навчальному закладі та за відвідування гуртків, курсів, тощо (згідно з 3.3.5) за письмовим погодженням батьків. Належним виконанням цього зобов'язання буде також забезпечення платником повної та своєчасної оплати грошових коштів за навчання дитини третьою стороною, зокрема, юридичною особою, - власником або керівником якої він є.

Виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця за минулий місяць. Перерахунок суми аліментів здійснюється сторонами самостійно.

Згідно з п.5.3 договору, батьки зобов'язуються переглянути умови цього договору протягом одного місяця з моменту настання таких обставин:

- п. 5.3.1 по досягненні дитиною десятирічного віку - місце проживання дитини буде визначено з урахуванням бажання самої дитини;

- п.5.3.2 по досягненні дитиною чотирнадцятирічного віку - місце проживання дитини буде визначено за бажанням самої дитини.

- п. 5.3.3 у разі вступу одного з батьків у шлюб, а також виникнення інших обставин, що можуть призвести до істотних змін у звичному житті дитини, у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров'я будь-якої зі сторін договору, якщо сторони погодились, вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого договору. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 189 СК України передбачено право батьків укласти договір про сплату аліментів на дитину, визначивши в ньому розмір та строки виплати. Умови договору при цьому не повинні порушувати права дитини. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за таким договором аліменти з нього можуть стягуватися згідно з частиною другою згаданої статті на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між членами сім'ї та родичами не врегульовані нормами Сімейного кодексу, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Свобода договору, виходячи з положень статтей 3 та 6 Цивільного кодексу України є однією із загальних засад цивільного законодавства, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У відповідності до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

З наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений договір, яким було визначено місце проживання дитини разом із матір'ю та чітко визначались права батька, який проживає окремо від них. Умовами договору були визначені як обов'язки батька щодо утримання дитини, так і умови, що передбачають безперешкодне спілкування батька з дитиною.

Як вбачається з матеріалів справи та умов договору, станом на час укладення договору дитині виповнилося 2 роки 7 місяців, а на час розгляду справи в суді - 12 років. При цьому сторони у пункті 5.3 договору визначили строки та обставини, за яких є обов'язковим перегляд сторонами умов договору протягом одного місяця з моменту настання визначених у пунктах 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 обставин.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 посилався як на неналежне виконання відповідачем умов договору, так і на настання істотних обставин, що унеможливлюють належне виконання позивачем договору. Такі обставини встановлені судом та підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2017 року відповідач електронною поштою повідомила позивача про зміну місця проживання дитини та вказала адресу АДРЕСА_7 ( а.с. 139) При перевірці звернення ОСОБА_3 Службою у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації було встановлено, що ОСОБА_4 протягом короткого терміну проживала з громадянським чоловіком ОСОБА_9, окремо від сина, але майже щодня забирала ОСОБА_5 зі школи та проводила з ним по декілька годин ( а.с. 140).

Відповідно до заяви про зміну місця проживання, направленої на адресу позивача 04 липня 2017 року, відповідач ОСОБА_4 повідомила, що з червня 2017 року вона з сином ОСОБА_5 фактично проживають за адресою АДРЕСА_8 ( а.с. 52-53), що стало також підставою для переведення дитини з школи № 268 м. Києва (Оболонського району) до школи № 108 м. Києва (Голосіївського району).

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного спеціалістом Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 26 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору оренди від 30 травня 2017 року. Разом з нею проживає ОСОБА_9 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Умови для проживання, розвитку та виховання дитини створені належним чином. ОСОБА_9 не заперечує проти проживання з малолітнім ОСОБА_5 ( а.с. 78).

З викладеного вбачається, що відповідач несвоєчасно повідомляла позивача про зміну місця та умов проживання дитини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 08 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 08 лютого 2018 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, у зв'язку з чим змінила прізвище на «ОСОБА_6» ( а.с. 101).

15 січня 2018 року відповідач ОСОБА_2 надіслала позивачу ОСОБА_3 повідомлення про зміну місця проживання, в якому повідомила, що місцем проживання спільної дитини ОСОБА_5 є АДРЕСА_3 ( а.с. 102-103).

23 лютого 2018 року відповідач також повідомила позивача про вступ у шлюб, а 30 травня 2018 року - про народження дитини ( а.с. 105, 111).

Відповідно до п. 5.3.3 сторони визначили свій обов'язок переглянути умови договору у разі вступу одного з батьків у шлюб, а також виникнення інших обставин, що можуть призвести до істотних змін у звичному житті дитини, у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров'я будь-якої зі сторін договору.

З викладеного вбачається, що у зв'язку зі вступом відповідача у новий шлюб та переїздом на інше місце проживання - з міста Києва у місто Тернопіль, виникли обставини, що призвели до істотних змін у звичному житті дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, у зв'язку з істотною зміною умов проживання дитини, зміною місця проживання, яке є значно віддаленим від місця проживання батька, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки викладені обставини унеможливлюють належне виконання ним пункту 2.1 договору, який, зокрема, передбачає відвідування дитини батьком двічі на тиждень до 4-х годин на день з 17:00 до 21:00 за місцем її проживання, а також право батька забирати дитину до себе на 2 вихідних поспіль, двічі на місяць.

Враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, а саме: нових умов та місця проживання дитини, суд першої інстанції, виходячи із умов договору, які були визначені самими сторонами під час його укладення, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зміна відповідачем та дитиною місця проживання не впливає на реалізацію позивачем своїх прав та обов'язків за договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки віддаленість міст Києва та Тернополя унеможливлюють належне виконання сторонами умов договору щодо прав батька на систематичні ( двічі на тиждень) зустрічі з дитиною.

Щодо виконання сторонами розділу 4 договору ( аліментні зобов'язання), судом встановлено, що 07 лютого 2017 року Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено заяву ОСОБА_4 та надіслано її ОСОБА_3 про те, що позивачем за період з 07 лютого 2014 року по 07 лютого 2017 року не повністю виконано свого зобов'язання щодо сплати аліментів та 50% оплати грошових коштів на навчання дитини згідно з п.3.3.5 договору. Заборгованість по аліментах була визначена ОСОБА_4 у сумі 25 946 грн., а також нарахована пеня на суму 149 351 грн. ( а.с. 9-10).

07 березня 2017 року державним нотаріусом 21-ї Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. було вчинено виконавчий напис № 413 про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів в розмірі основної суми заборгованості 25946 грн. та пені, нарахованої згідно з п.4.12 договору, в сумі 149 351 грн.

10 березня 2017 року державним виконавцем Оболонського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису ( а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 10 березня 2017 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_3, а саме: вказано здійснювати відрахування від доходів боржника , які він отримує у ВАТ «Концерн Хлібпром» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу - 193 155 грн. 33 коп. ( а.с. 135-136)

Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Оболонський відділ державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві про зменшення суми боргу і пені - залишено без задоволення.

Крім того, у зв'язку з неодноразовою зміною відповідачем місця проживання дитини, вбачається, що сторони належним чином не виконують умов договору щодо визначення і погодження у письмовому вигляді обома сторонами розміру грошових коштів на навчання дитини у дошкільному, шкільному та вищому або у іншому навчальному закладі та за відвідування гуртків, курсів тощо ( згідно п.3.3.5) ( п.4.3).

Зокрема, відповідно до договору № 611010032 від 12 вересня 2018 року, укладеного між ТОВ «Айті Степ Тернопіль» та ОСОБА_2, відповідачем укладено договір про навчання ОСОБА_5 згідно навчального плану та графіку занять «Малої комп'ютерної академії Айті Степ Тернопіль», термін навчання складає 5 років. Вартість навчання за 1 навчальний рік становить 9045 грн. ( а.с. 129-130).

Разом з тим, доказів надання письмової згоди позивачем ОСОБА_3 на укладення цього договору, як передбачено п.4.3 договору, відповідач не надала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про розірвання договору, укладеного між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину є правильним, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують як порушення умов договору обома батьками, так і істотну зміну обставин, що призвела до істотних змін у звичному житті дитини. Зазначені обставини відповідно до п.5.3.3 договору потребують внесення змін до договору, а в разі відсутності домовленостей щодо зміни умов договору - є підставою для його розірвання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у рішенні суду детального обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог, з наведенням лише узагальнюючих висновків, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 - є правильними, відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розірванням договору будуть порушені права дитини на належне утримання, висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки аліментні зобов'язання батька, що складаються з кількох частин, потребують постійного письмового погодження обома батьками, про що сторони зазначили в договорі при його укладенні. Разом з тим, самостійне визначення матір'ю, без письмового погодження з батьком, суми вартості навчання дитини у шкільному або у іншому навчальному закладі та за відвідування гуртків, курсів, тощо, є порушенням п. 4.3 договору.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що суму прожиткового мінімуму, яка визначена сторонами як частина аліментів на утримання дитини, батько сплачує своєчасно, що визнала ОСОБА_2 у письмових поясненнях ( а.с. 97).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 141, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. Представник позивача - адвокат Салівон В.І. у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу з розгляду справи в суді апеляційної інстанції, додавши додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2019 року, відповідно до якої позивачу надаються адвокатом наступні послуги: надання усної консультації з питань застосування законодавства у даній справі - 2000 грн.; виїзд до Київського апеляційного суду та ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн.; підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу - 2000 грн., представництво інтересів ОСОБА_3 в судових засіданнях - 500 грн. за одне судове засідання.

Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 18.01.2019 року ОСОБА_3 було сплачено по вказаному договору 5000 грн.

Відповідно до ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті ( щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката) суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з того, що представник відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляла, а позивачем відповідно до квитанції від 18.01.2019 року сплачено за надання послуг адвоката 5000 грн., колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених ним на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України,суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

ЧобітокА.О.