Справа № 362/6694/18
Провадження № 2/362/1021/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Люкшиній Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в рахунок шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, сплачено на корись ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 50 000 гривень 00 копійок.

Посилаючись на те, що відповідача постановою уповноваженого органу визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на підставі статті 38 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з останнього на свою користь суму завданої ним матеріальної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав.

Відповідач в судовому засіданні не визнав вимоги позову та пояснив, що нарахована сума вартості ремонту пошкодженого ним автомобіля, на його думку є завищеною.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області Мори О.М. від 23 травня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення № 372/2526/14-п встановлено, що 13 травня 2014 року о 13 годині 53 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Газ», номерний знак НОМЕР_1 на 51-му кілометрі автодороги Київ Знамянка не надав перевагу в русі іншому автомобілю, не виконав вимог пункту 16.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 30 31).

Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Інший учасник вказаної ДТП ОСОБА_3 в порядку і на умовах передбачених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив позивача про дану ДТП та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши відповідну довідку органів внутрішніх справ про ДТП, що підтверджується відповідними письмовими документами, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 8 9, 11, 17, 61).

Відповідно до письмового доручення позивача, здійснено Звіт № 8972 про оцінку автомобіля, відповідно до якого, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Форд», номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 62 344 гривні 99 копійок (а.с. 32 40).

При цьому, головуючим в судовому засіданні, серед інших також було розяснено відповідачу передбачене статті 103 ЦПК України його право клопотати про призначення експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі техніки, а саме: щодо вартості відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Проте, клопотань або заяв про призначення і проведення відповідного виду експертизи відповідач в судовому засіданні не заявив.

На підставі Наказу позивача від 01.08.2014 року № 4100, на виконання вимог статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем на користь ОСОБА_3 сплачено страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень 00 копійок, що підтверджується Платіжним дорученням № 1/1-23688 від 04 серпня 2014 року (а.с. 59, 60).

Згідно із пунктом 38.1.2. статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як встановлено під час розгляду справи з матеріалів справи, відповідач був водієм транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; станом на дату ДТП його цивільно-правова відповідальність застрахована не була та він не є особою, зазначеною у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Крім того, у звязку із виплатою даного страхового відшкодування було сплачено вартість послуг аварійного комісара в сумі 851 гривня 00 копійок, що підтверджується відповідним Платіжним дорученням № 7165 від 28 серпня 2014 року (а.с. 57).

Одночасно, суд враховує, що на виконання укладеного між сторонами Договору про порядок повернення коштів від 12.09.2014 року, відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти в сумі 8 395 гривень 00 копійок (а.с. 22 24).

Вказану обставину учасники процесу визнали та не оспорили.

Таким чином, з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 42 456 гривень 00 копійок.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38 Закону України «Про Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в сумі 42 456 (сорок дві тисячі чотириста пятдесят шість) гривень 00 копійок та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 01 березня 2019 року.