Справа № 450/2143/19 Провадження № 2/450/1293/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

Позивач 25.06.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0850 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказану земельну ділянку, яке він успадкував після смерті своєї матері, ОСОБА_3

ОСОБА_4 своїм майном на випадок смерті не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги майна померлого, яка прийняла спадщину та отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування на земельну ділянку в позасудовому порядку, оскільки чоловік за життя не зареєстрував право власності за собою. З цих підстав просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Представник відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району в судове засідання не з`явився, 03.09.2019 року подав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими оскільки позивачем не доведено відсутність інших спадкоємців та не долучено відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 . У зв`язку з наведеним просить у задоволенні позову відмовити

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 22.02.1992 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС м. Львова, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.02.1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 22.08.2017 року.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , у відповідності до вимог 1218 ЦК України, увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,0850 га, яку він успадкував після смерті своєї матері, ОСОБА_7 , оскільки на час її смерті постійно проживав разом з нею.

Однак, успадкувавши вказану земельну ділянку ОСОБА_2 за життя не зареєстрував за собою право власності на таку.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Згідно копії договору дарування житлового будинку, який посвідчений 30.11.1998 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4981, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_9 житловий будинок в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0850 га, переданій для обслуговування даного житлового будинку.

Згідно довідок Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1375 та № 1376 від 20.06.2019 року, ОСОБА_2 являвся власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0850 га кадастровий номер :01:003:1014. ОСОБА_2 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований і проживав з дружиною ОСОБА_10 в даному житловому будинку, вони вели спільне господарство.

Статтями 1258-1267 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Як слідує з свідоцтва про право на спадщину на законом, яке видане 23.04.2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В., позивач являється спадкоємцем вказаного у свідоцтві майна ОСОБА_2 а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладена, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_2 , являється єдиними спадкоємцем за законом майна померлого чоловіка, яка на час його смерті проживала разом з ним, у зв`язку з чим прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку на належну померлому земельну ділянку, оскільки такий, за життя набув право власності на таку, однак не зареєстрував право власності за собою.

Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не реалізував зазначених норм процесуального закону та не надав належних доказів на підтвердження обставин на які він посилається як на підстави заперечення у задоволенні позову, та не спростував тверджень позивача викладених у позовній заяві.

З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1216, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 12, 76, 81, 247, 258-259, 263-265, 273, 352-355 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0850 га, кадастровий номер :01:003:1014, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМ. О. Кіпчарський