ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/671/18 Номер провадження 22-ц/814/581/19Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я.О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Чутівського району Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Приватного сільськогосподарського підприємства "Лозоватка" про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну частку (пай).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що з 18 листопада 1999 року він був прийнятий на роботу в КСП «Лозоватка». Згідно рішення зборів від 01 квітня 2000 року -переведений на роботу в ПСП «Лозоватка». Вважає, що згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організацій», - він має право на земельну частку (пай), оскільки на час прийняття Василівською сільською радою рішення від 24 лю-того 2000 року про затвердження списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) - перебував у трудових відносинах з КСП «Лозоватка». З наведених підстав просив визнати його таким, що має право на земельну частку (пай) в земельному фонді Василівської сільської ради Чутівського району Полтавської області.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що районним судом не враховано, що він на рівні з іншими працював на даному підприємстві та був членом трудового колективу КСП «Лозоватка», що підтверджується записом у трудовій книжці, а тому помилково не був включений до списків членів цього підприємства, які мають право на земельну частку-пай.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно копії трудової книжки БТ-ІІ №6270232, виданої на ім'я ОСОБА_2, останній з 18 листопада 1999 року прийнятий на роботу в якості учня тракториста в КСП «Лозоватка». 01 квітня 2000 року позивач був звільнений по переводу до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лозоватка» згідно ст. 32 КЗпП України та цієї ж дати прийнятий в ПСП «Лозоватка» на посаду робітника дільничної бригади. 18 жовтня 2000 року звільнений з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України /а. с. 9-10/.

Згідно листа начальника архівного відділу Чутівської районної державної адміністрації у Полтавській області №01-12/З-38 від 21 березня 2017 року, ОСОБА_2 не включений у список членів КСП «Лозоватка» Чутівського району Полтавської області, які мають право на земельну частку /а. с. 11/.

Відповідно до архівного витягу Чутівського районного трудового архіву Полтавської області від 22 жовтня 2018 року №01-8/373, ОСОБА_2, 1984 року народження, згідно наказу №111-к по КСП «Лозоватка» від 9 грудня 1999 року, прийнятий на роботу з 18 лис-топада 1999 року учнем тракториста та йому, як неповнолітньому, встановлено тривалість робочого тижня 36 годин (6 годин в день) з оплатою за повну тривалість робочого дня згідно ст. 51 КЗпП України. Одночасно повідомлено, що в наказах відсутні відомості про членство ОСОБА_2 в КСП «Лозоватка» /а. с. 132-133/.

З наявних у справі доказів слідує, що рішенням дев'ятої сесії двадцять другого скликання від 18 жовтня 1997 року Василівської сільської ради народних депутатів «Про розгляд та затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Лозоватка» в межах Василівської сільської ради народних депутатів Чутівського району Полтавської області», затверджено списки осіб, які мають право на одержання середньої земельної частки /а. с. 12/.

Згідно даних, що містяться у списку, який є додатком до зазначеного рішення Василівської сільської ради, вбачається, що позивач ОСОБА_2 не включений до членів КСП «Лозоватка», які мають земельну частку-пай /а. с. 62-67/.

Окрім того, 24 лютого 2000 року Василівською сільською радою Чутівського району Полтавської області ухвалено рішення «Про переведення земельних ділянок з резервного фонду в колективну власність та затвердження списків», згідно якого було переведено з резервного фонду у колективну власність КСП «Лозоватка» 104,5 га поле № 1 та затверджено список осіб, що мають право на земельну частку (пай). Згідно зазначеного списку, який є додатком до рішення сільської ради, ОСОБА_2 не включено до членів КСП «Лозоватка», які мають право на земельну частку-пай /а. с. 60-61/.

В повідомленні Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12 травня 2017 року №5623/6-17, адресованому ОСОБА_2, зазначено, що за інформацією відділу у Чутівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відповідно до проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ПСП «Лозоватка» на території Василівської сільської ради Чутівського району Полтавської області в списку членів КСП «Лозоватка», які мають право на земельну частку (пай) згідно рішення дев'ятої сесії 22 скликання від 18 жовтня 1997 року та hозпорядження Чутівської районної державної адміністрації від 14 листопада 1997 року за №551 відсутні дані про виділення земельної ділянки, як члену КСП, ОСОБА_2 Також відсутня така інформація і в рішенні восьмої сесії двадцять третього скликання Василівської сільської ради Чутівського району Полтавської області від 24 лютого 2000 року «Про переведення земельних ділянок з резервного фонду в колективну власність та затвердження списків» та Списку членів КСП «Лозоватка», які мають право на земельну частку пай згідно рішення загальних зборів від 08 лютого 2000 року /а. с. 20/.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 не був членом КСП «Лозоватка», та відповідно не був влючений до списку осіб-членів КСП, які мали право на отримання земельних часток (паїв) і в ході вирішення даного спору судом не довів свого права на земельну частку (пай), як члена КСП «Лозоватка»

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ст. 4 Земельного кодексу України, 1990 року, в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, - землі, що пе-ребувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших, державних сільськогосподарських підприємств.

Постановою Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, землі Української PCP оголошені об'єктом земельної реформи. Преамбулою до постанови визначено, що завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність. Пунктом 5 зазначеної постанови, передбачена передача земель у приватну та колективну власність.

Згідно Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200-ХІІ від 13 березня 1992 року роздержавлення та приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам державних актів на право колективної власності на землю, до яких додавався список громадян-членів аграрних формувань, що надалі було підставою для складання уточнених списків на отримання цими громадянами земельних сертифікатів.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогоспо-дарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції.

Згідно пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колектив-ну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Пунктом 2 зазначеного Указу №720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподар-ського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За нормами ч. 2 ст. 23 Земельного кодексу України, 1990 року, в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

За роз'ясненнями, наведеними в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акта на право колективної власності на землю та списку, доданого до нього, ОСОБА_2 не значиться членом КСП «Лозоватка» та не є особою, що має право на земельну частку (пай), оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що на час видачі КСП «Лозоватка» державного акту на право колективної власності на землю, а саме 14 листопада 1997 року, ОСОБА_2 не був працевлаштований у КСП «Лозоватка» та відповідно не був членом даного сільськогосподарського підприємства, що зокрема ним і не спростовується.

Робота позивача в інший період в КСП «Лозоватка», а саме з 18 листопада 1999 року до 01 квітня 2000 року та з 01 квітня 2000 року до 18 жовтня 2000 року в ПСП «Лозоватка», не надає йому права на земельну частку (пай), оскільки правове значення має саме членство в КСП на момент отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю. Разом з тим, як зазначено вище, на час отримання КСП «Лозоватка» державного акта на право колективної власності на землю - 14 листопада 1997 року ОСОБА_2 на вказаному підприємстві не працював, отже, правомірно не був велючений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до державного акту.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В свою чергу свідчення свідків, на які посилається апелянт, не можуть розцінюватися як належні та допустимі докази прийняття ОСОБА_2 у члени КСП «Лозоватка», у період, з яким закон пов'язує право на отримання земельної частки (паю).

Посилання позивача на те, що він на рівні з іншими працював на даному підприємстві у вказаний період та був членом трудового колективу КСП «Лозоватка», що підтверджується записом у трудовій книжці, а іншого підтвердження членства на даному підприємстві не існувало, - суд обґрунтовано не взяв до уваги як підставу для задоволення позовних вимог, оскільки членство у КСП повинно засвідчуватися у встановленому порядку. В свою чергу, записи у трудовій книжці позивача вказують на його трудову участь в КСП «Лозоватка» і не містять інформації щодо прийняття його у члени КСП. В той же час, у члени КСП особи приймалися рішенням загальних зборів колгоспників, дана обставина може бути підтверджена безпосередньо протоколом зборів чи іншими належними та допустимими доказами в цій частині, однак позивач не надав суду доказів про те, що він був прийнятий у члени КСП «Лозоватка».

Окрім того, згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське під-приємство», членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Наявні у справі докази вказують на те, що ОСОБА_2, 01 березня 1984 року народ-ження, був прийнятий на роботу в КСП «Лозоватка» з 18 листопада 1999 року, як неповно-літній, та на час прийняття Василівською сільською радою Чутівського району Полтавської області рішення «Про переведення земельних ділянок з резервного фонду в колективну власність та затвердження списків» від 24 лютого 2000 року, - не досяг 16-річного віку, отже, в силу свого віку, не міг бути членом колективного сільськогосподарського підприємства, що виключало його право на отримання земельної частки (паю) /а. с. 5-10/.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.