Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/8242/16-ц

провадження № 61-20756св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року у складі судді Панченко О. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 рокуу складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2010 року в розмірі 13 591,24 грн, з яких: 580,73 грн - заборгованість за кредитом; 8 787,12 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 100,00 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 623,29 грн - штраф (процентна складова).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що 11 січня 2010 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера), оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 не виконувала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 10 квітня 2016 року в неї утворилася заборгованість за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. Враховуючи наведене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

ОСОБА_1 позов не визнала, пославшись на те, що підписанням нею заяви від 11 січня 2010 року були погоджені з банком основні умови кредитування, а саме: сума кредитного ліміту - 1 000 грн, базова процентна ставка 36 процентів річних з розрахунку 360 днів в році, порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 квітня 2015 року ним була змінена процентна ставка за користування кредитом з 34 на 43,2 проценти і остаточна заборгованість та вимоги позову були розраховані враховуючи змінену процентну ставку. Просила суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовив.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустило строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що згідно з частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 30 березня 2017 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року залишив без змін.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому суд виходив з того, що за договором, визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, а тому перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про те, що строк дії кредитної картки, виданої банком відповідачу, закінчився 11 січня 2011 року, а позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У квітні 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості за кредитом, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки кошти за кредитним договором у повному обсязі не було повернуто, зобов`язання залишилося невиконаним, то проценти підлягають стягненню з відповідача в межах позовної давності по кожному платежу.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що ці рішення є законними і обґрунтованими. Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що за договором, який визначає щомісячні платежі для погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення заборгованості, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Суди правильно виходили з того, що строк дії виданої їй банком карти закінчився 11 січня 2011 року, а тому позивачем пропущена позовна давність.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 квітня 2018 року справу № 754/8242/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 11 січня 2010 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера), оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (1 000 грн) на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (один рік).

Умовами кредитного договору передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів.

ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконувала, внаслідок чого станом на 10 квітня 2016 року в неї утворилася заборгованість у розмірі 13 591,24 грн, з яких: 580,73 грн - заборгованість за кредитом; 8 787,12 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 100,00 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 623,29 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Перевіряючи законність ухвалених судами рішень, Верховним Судом установлено неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення з відповідачів нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами, заборгованості з комісії та пені, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами, комісії та пені, нарахованих за період з 12 січня 2011 року до 10 квітня 2016 року, з підстав пропуску позовної давності, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на безпідставність нарахування позивачем зазначеної заборгованості та відсутність правових підстав для застосування до таких вимог позовної давності.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Судами встановлено, що у виниклих правовідносинах строк дії договору відповідає строку дії кредитної картки - один рік, а тому кінцевим терміном повернення кредиту є 11 січня 2011 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію та пеню припинилося зі спливом строку кредитування 11 січня 2011 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 12 січня 2011 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а відтак до зазначених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що через неправильне застосування норм матеріального права суди попередніх інстанцій помилково застосували позовну давність до вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та пені, нарахованої з 12 січня 2011 року по 10 квітня 2016 року, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування у цій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року, з ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог за їх безпідставністю.

Перевіряючи аргументи касаційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, Верховний Суд виходить з наступного.

В суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Встановивши, що строк дії кредитного договору - 11 січня 2011 року, а з позовом банк звернувся до суду 23 червня 2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про пропуск банком позовної давності для звернення до суду з цим позовом у частині вимог щодо тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами нарахованими в межах строку дії кредитного договору (з 11 січня 2010 року до 11 січня 2011 року), що з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аргументи касаційної скарги про обґрунтованість заявлених банком позовних вимог спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права з урахуванням правових позицій викладених у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення наведених вище позовних вимог відповідають вимогам закону і підстави для їх скасування відсутні, тому в цій частині вони підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та пені, нарахованої з 12 січня 2011 року по 10 квітня 2016 року, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та пені, нарахованої з 12 січня 2011 року по10 квітня 2016 року, відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун В. П. Курило