ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1791/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/161/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника апелянта - ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №598/1791/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року, ухваленого суддею Олещуком Б.Т., повний текст якого складено 23 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні спільним коридором та власним горищем,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Збаразького районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона проживає в АДРЕСА_2, власником якої є її донька ОСОБА_5, якій також згідно правовстановлюючих документів належить 6 кв.м. коридору. В квартирі №1 даного будинку, яка належить сім'ї ОСОБА_6, постійно проживає ОСОБА_2, яка закриває вхідні двері і не пускає її на горище, чим чинить перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження вказаним майном.

Позивач просила залучити до участі у даній справі як співвідповідача ОСОБА_6 і декілька раз змінювала позовні вимоги. Остаточно просила зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_2, проживаючих постійно у квартирі АДРЕСА_1, постійно відкрити двері у спільний коридор ІІІ з виходом на її горище та не перешкоджати у користуванні ним. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

11 грудня 2018 року ОСОБА_4 на вказане рішення суду подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково посилається на те, що спірний коридор на праві приватної власності належить ОСОБА_7

Крім того, з огляду на наявні у справі матеріали вбачається, що відповідачі чинять перешкоди щодо користування спільним майном.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт та її представник свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в Збаразькому РБТІ на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5, що стверджується копією технічного паспорта на квартиру (т.1 а.с.9-11), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2011року (т.1 а.с.13), копією договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири АДРЕСА_2

У даній квартирі проживає позивачка ОСОБА_4, як член сім'ї власника житла.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 02 серпня 2017 року, проведеного Збаразькою міською радою, за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4 Поряд з нею за адресою: АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_6 (т.1 а.с.85).

Квартира АДРЕСА_3 зареєстрована в Збаразькому РБТІ на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_8 та членами його сім'ї - ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, що стверджується копією технічного паспорта на квартиру (т.1 а.с.5-8, 98, 100), копією свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 2002 року (т.1 а.с.99), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.86), копією договору дарування 1/4 частки квартири ОСОБА_7 (т.1 а.с.177).

За заявою позивачки ОСОБА_4 комісія в складі представників поліції, Збаразького РБТІ, Збаразької міської ради, рекомендувала власникам квартир АДРЕСА_1 дійти до згоди щодо використання спірного коридору, що стверджується копією акту від 29 грудня 2015 року (т.1 а.с.48).

Згідно довідки №98 від 08 травня 2015 року, виданої Збаразьким РБТІ, коридор літери ІІІ площею 6.0 кв.м., що розташований в житловому будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12).

Згідно довідки №271 від 03 грудня 2015 року, виданої Збаразьким РБТІ, житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 01 січня 2013 року зареєстрований за Збаразькою міською радою, згідно рішення виконкому Збаразької міської ради від 30 квітня 1991 року №236 та видане реєстраційне посвідчення (т.1 а.с.24).

Згідно інформації №351/01-16 від 20 березня 2018 року, наданої приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джулою О.М. ОСОБА_11, на підставі договору дарування, посвідченого 15 грудня 2016 року за реєстром №3770, одної четвертої частки квартири АДРЕСА_1 - ІІІ коридор площею 6 кв.м. - у спільному користуванні, що також стверджується довідкою характеристикою БТІ (т.1 а.с.173-174).

Разом з тим, згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №80603163 від 17 лютого 2017 року спірний коридор 1-3 площею 6 кв.м., розташований в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7 (т.1 а.с.86).

З даного витягу вбачається, що загальна площа нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_7, становить 31.6 кв.м., житлова площа - 14.6 м.кв. Квартира складається із житлової кімнати 1-1 площею 14.6 м.кв., кухні 1-2 площею 17 м.кв., коридору 1-3 площею 6.0 м.кв.

Таким чином, склавши загальну площу приміщень, які включені в опис об"єкту нерухомості, можна дійти до висновку про наявність помилки у вказаному витягу. Однак, жодних даних, які б свідчили про те, чи ця помилка стосується зазначення розміру загальної площі приміщення, чи включення до опису спірного коридору, матеріали справи не містять.

Крім того, згідно висновку №42 від 23 лютого 2018 року вбачається, що згідно договору дарування №113, виданого 16 січня 2017 року приватним нотаріусом Збаразького нотаріального округу Джулою О.М. та реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер: 25320017 від 06 листопада 2008 року, реєстратор - Збаразьке РБТІ, спірний коридор 1-3 площею 6 кв.м., є власністю ОСОБА_7 Часткове визнання недійсним договору дарування чи скасування державної реєстрації в частині реєстрації цілого коридору 1-3 площею 6.0 м.кв. за ОСОБА_7 проводиться в судовому порядку (т.1 а.с.149).

Допитаний судом першої інстанції представник Збаразького районного комунального бюро технічної інвентаризації ОСОБА_12 пояснив, що спірний коридор 1-3 площею 6 кв.м. в різних правовстановлюючих документах зазначений у власності різних власників. В даний час спірний коридор 1-3 площею 6 кв.м. зареєстрований за ОСОБА_7 Внесення змін до правовстановлюючих документів проводиться виключно у судовому порядку.

Таким чином, в матеріалах справи містяться суперечливі документи щодо належності спірного коридору, що також підтверджується інвентарною справою на будинковолодіння по АДРЕСА_1

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний коридор 1-3 площею 6 кв.м., розташований в будинку АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_7, яка не є співвідповідачем у даній справі.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про належність спірного коридору на праві приватної власності ОСОБА_7, оскільки сторонами не надано суду і судом не здобуто доказів того, що право власності ОСОБА_7 на спірний коридор скасовано у встановленому законом порядку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що з актів обстеження від 17 листопада 2017 року та від 22 листопада 2017 року за адресою по АДРЕСА_1 вбачається, що на час обстеження вхідні двері, які ведуть до коридору, були зачинені.

Однак, вказаними актами обстеження не встановлено наявність фактів перешкоди ОСОБА_4 в користуванні спільним коридором та горищем зі сторони відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Враховуючи наведене, не в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які проживають в кваритирі АДРЕСА_1, чинять перешкоди в користуванні спільним коридором та горищем позивачці ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_2, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження вказаного факту.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не доведено обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, та судом не здобуто об'єктивних доказів переконливого характеру, які б свідчили про те, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні квартирою в якій проживає позивач.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 25 лютого 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи