Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 397/30/17

провадження № 61-25040 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - керівник Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області,

відповідач: головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року у складі судді Мирошниченка Д. В. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року керівник Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду з позовом до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2001 року ОСОБА_1 створено фермерське господарство «Лада» (далі - ФГ «Лада»), засновником і керівником якого є останній.

16 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельних ділянок, загальною площею 4,56 га для ведення фермерського господарства. Наказом головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26 квітня 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Наказом головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 27 квітня 2016 року затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду строком на 7 років для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 4,56 га, у тому числі: 2,9661 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9032) та 1,5909 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9031) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

ОСОБА_1 , звертаючись до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі в оренду земельних ділянок, умисно приховав інформацію щодо створення ним ФГ «Лада» з метою отримання у користування земельні ділянки без проходження процедури земельних торгів, що передбачено статтею 134 ЗК України.

У подальшому було укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок між головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та ОСОБА_1 , тобто ці договори оренди землі укладено на підставі незаконного рішення органу державної влади, а тому підлягають визнанню недійсними.

Крім того, земельні ділянки, які вибули з володіння держави України на підставі протиправних наказів та недійсних договорів оренди землі підлягають поверненню у володіння держави в особі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Також прокурор обґрунтовував підстави пред`явлення позову в інтересах держави.

З урахуванням викладеного керівник Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області просив суд визнати недійсним та скасувати наказ головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 27 квітня 2016 року про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду спірних земельних ділянок, визнати недійсним договір оренди спірної земельної ділянки від 18 жовтня 2016 року, укладений між головним управлінням Держегеокадастру у Кіровоградській області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 2,9661 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9032; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18 жовтня 2016 року, укладений між головним управлінням Держегеокадастру у Кіровоградській області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки загальною площею 1,5909 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9031; зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області спірні земельні ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до уповноваженого органу з заявою, яка відповідала визначеним законодавством вимогам, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення в оренду земельних ділянок, не приховуючи факт того, що він є головою ФГ «Лада», надавши усі необхідні для цього документи, з метою ведення та створення фермерського господарства, яке було у подальшому створене. До створення нового фермерського господарства ОСОБА_1 . спірні земельні ділянки до державної реєстрації права оренди земельних ділянок та укладання договорів оренди не використовував, як голова ФГ «Лада».

Таким чином, спірний наказ головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок прийнято відповідно до вимог земельного законодавства та встановленій законом процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Позбавлення ОСОБА_1 права орендувати спірні земельні ділянки порушує справедливу рівновагу між інтересами держави та правами останнього, пославшись на відповідні судові рішення Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року апеляційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку отримав не у власність, а в оренду, тобто у користування на строк 7 років, спірні земельні ділянки для ведення фермерського господарства та створив фермерське господарство «Лада Б» (далі - ФГ «Лада Б»). Доводи позивача, що останній умисно приховав інформацію про створення ФГ «Лада» спростовуються тим, що при подачі заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_1 також подав копію трудової книжки, в якій було зазначено, що він є головою ФГ «Лада». Посилання прокурора щодо пільгового спрощеного порядку одержання ОСОБА_1 у користування земель державної чи комунальної власності є припущенням.

Спірні земельні ділянки тривалий час не оброблялися, доходу з них держава не мала. У цей час за оренду землі сплачується орендна плата, земля оброблена, засіяна, тобто використовується за цільовим призначення, що підтверджує дійсні наміри ОСОБА_1 та спроможність виробляти товарну сільськогосподарську продукцію. Позбавлення ОСОБА_1 права орендувати спірні земельні ділянки порушує справедливу рівновагу між інтересами держави та його правами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Кіровоградської області просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 397/30/17 з Олександрівського районного суду Кіровоградської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга прокурора мотивована тим, що ОСОБА_1 при зверненні до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірних земельних ділянок з 2001 року вже був засновником й головою ФГ «Лада». Спірні земельні ділянки передано в оренду ОСОБА_1 у 2016 році, а ФГ «Лада Б» ним створено лише у 2017 році, після звернення прокурора до суду. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 у власності перебувають ще дві земельні ділянки площею 5,1513 га та 5,3584 га, а відповідно до статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарства можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Отже, відповідачами було створено передумови для штучного використання процедури отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку її одержання, поза передбаченою законом обов`язковою процедурою, а саме без проведення земельних торгів.

Доводи особи, яка подала заперечення

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Після укладення спірних договорів оренди земельних ділянок ОСОБА_1 у встановленому законом порядку створив ФГ «Лада Б», а ФГ «Лада» додаткової земельної ділянки не отримало, головою якого стала його колишня дружина.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 липня 2001 року ОСОБА_1 створено ФГ «Лада», засновником і керівником якого є останній (а.с. 94, 96-104).

16 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельних ділянок, загальною площею 4,56 га для ведення фермерського господарства.

Наказом головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26 квітня 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Наказом головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 27 квітня 2016 року затверджено технічну документацію із землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду строком на 7 років для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 4,56 га, у тому числі: 2,9661 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9032) та 1,5909 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9031) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській областіукладено два договори оренди земельних ділянок відповідно площею 2,9661 га та 1,5909 га, всього 4,56 га (а.с. 14-17, 18-21).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За змістом статті 22 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Відповідно до частини другої, третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом із тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону).

У спірних правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом (частини друга, четверта статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Таким чином, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, у заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, при вирішенні вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Разом з тим відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц (провадження № 14-6 цс 19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не врахував доводи прокурора про те, що у квітні 2013 року ОСОБА_1 при зверненні до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірних земельних ділянок, з 2001 року вже був засновником й головою ФГ «Лада», а згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у нього у власності перебували ще дві земельні ділянки площею 5,1513 га та 5,3584 га,

Апеляційний суд не звернув уваги положень статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, згідно з якими право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Таким чином, апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити, чи отримав ОСОБА_1 , як засновник і керівник ФГ «Лада», дві земельні ділянки площею 5,1513 га та 5,3584 га, чи суперечить зазначеним вище положенням закону повторна передача у користування останньому спірних земельних ділянок без проведення торгів, чи є зазначені ділянки одного виду.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець