Постанова

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3661/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Кримець Олексій Сергійович,

на рішення Бородянського районного суду Київської області

в складі судді Унятицького Д.Є.

від 27 листопада 2018 року

по справі №360/927/18 Бородянського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Бородянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

про визнання права власності на частину квартири та виключення частини квартири з опису та арешту,

В С Т А Н О В И В:

Уквітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12 грудня 2017 року державним виконавцем Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Бородянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, Відділ) в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 22 березня 2017 року Бородянським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, винесено постанову про опис та арешт майна, в який включено квартиру АДРЕСА_1

Позивачка, посилаючись на те, що вищевказане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя так, як придбано разом з ОСОБА_3 за спільні кошти під час шлюбу, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та звільнити Ѕ частину цієї квартири з опису та арешту.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував наявність боргових зобов'язань у відповідача перед Банком, а також того, що квартира перебуває в іпотеці.

Судом першої інстанції порушено вимоги закону щодо дослідження та встановлення обставин набуття права власності на спірне майно, а також обсягу майна.

Судом не враховано, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може бути вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вважав, що сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Також, зазначав, що судом не з'ясовано походження коштів, за які ОСОБА_3 придбано спірну квартиру.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Вказувала, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні норм сімейного законодавства. Банком не враховано, що спірна квартира придбана відповідачем за рахунок кредитних коштів, оскільки на повернення кредиту та сплату відсотків за кредитом сплачувались грошові кошти, які мають правовий режим спільного майна подружжя.

Також вказувала, що частина грошових коштів, які сплачені за купівлю квартири, не були отримані в кредит відповідачем, а були спільними коштами подружжя.

Вважала, що суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач визнав позов, про що подав відповідну заяву до суду.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги також подав відзив, посилаючись на те, що доводи скарги є необґрунтованими.

Зазначав, що визнання за позивачкою права власності на частину квартири, яка придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя, жодним чином не порушує права ПАТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателя, оскільки іпотека зберігається.

Третя особа - Бородянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Треті особи - ПАТ «Укрсоцбанк» та Бородянський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 18 лютого 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

23 травня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено Договір про іпотечний кредит, за яким Банк надав позичальнику кредит на суму 79 265,00 доларів США зі сплатою 11% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 23.05.2028 (т. 1, а.с. 66-72).

Пунктом 1.3. вказаного Договору передбачено, що кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1

23 травня 2008 року сторони за договором купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1 Дана квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3

Договір купівлі-продажу та договір кредиту укладено ОСОБА_3 за нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником ТОВ «УніКредит Банк», задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 817 239,56 грн.

На виконання вказаного рішення суду 22 березня 2017 року Бородянським районним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 вказаної суми заборгованості.

Постановою головного державного виконавця Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тужиковою А.В. від 06 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження №55311923 з примусового виконання виконавчого листа від 22.03.2017.

12 грудня 2017 року державним виконавцем Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тужиковою А.В. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3, в який включено квартиру АДРЕСА_1

Згідно роздруківки із сайту ДП «Сетам» спірна квартира виставлена на електронні торги.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2, посилалася на те, що вищезазначене нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому на підставі статей 60, 61, 70 СК України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» просила визнати за нею право власності на Ѕ його частину та виключити цю частину нерухомого майна з акту опису та арешту майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на частину квартири, виходячи з наступного.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - Постанова) вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. При розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, пунктом 5 Постанови передбачено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону «Про виконавче провадження».

За приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналіз вказаних положень закону приводить до висновку, що порушене право особи, яка вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, може захистити своє право шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на таке майна та зняття з нього арешту.

Отже, нерухоме майно, яке придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, є об'єктом права спільної сумісної власності і в разі його поділу їх частки є рівними. У разі, якщо особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, вона може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного стану в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №127/21307/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що спірне нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки придбано в інтересах сім'ї за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і ця обставина визнана відповідачем у справі, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачкою права власності на його частину.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції здійснено поділ квартири в той час, коли вона обтяжена іпотекою, відхиляються колегією суддів, оскільки статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Таким чином, визнання за позивачкою права власності на частину спірного нерухомого майна, іпотекодержателем якого є ПАТ «Укрсоцбанк», не порушує права останнього.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що придбання квартири за кредитні кошти, які використані одним із подружжя в інтересах сім'ї, не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи на укладення договору кредиту та договору купівлі-продажу ОСОБА_2 надала нотаріальну згоду, а саме заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує та надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 придати, отримати кредит та передати в іпотеку ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», набутої під час перебування в зареєстрованому шлюбі, квартири АДРЕСА_1, визначаючи умови на власний розсуд (т. 1, а.с. 80).

Отже, кредитні кошти, отримані ОСОБА_3 за Договором іпотечного кредиту, використано в інтересах сім'ї для придбання квартири.

Крім цього, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивачка у відзиві на скаргу вказувала на те, що кредитні кошти на придбання квартири її чоловіком ОСОБА_3 було взято в інтересах сім'ї і даний кредит та відсотки за користування ним сплачувались із спільного її з відповідачем бюджету, тобто дані кошти мають правовий режим спільного майна подружжя.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3, оскільки придбана за рахунок кредитних коштів наданих останньому за умовами кредитного договору, є необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на частину квартири.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Отже, боргові зобов'язання є спільними для обох з подружжя незважаючи на те, хто був підписантом договору позики (кредиту).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виключення частини квартиру з опису та арешту, а тому відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим учасниками справи, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Кримець Олексій Сергійович, - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай