Дата документу 20.02.2019 Справа № 317/115/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/115/18 Головуючий у 1 інстанції Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/368/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до сільського голови Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області Зачепило Світлани Іванівни, Комунального підприємства «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення неотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до сільського голови Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області Зачепило Світлани Іванівни, Комунального підприємства «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення неотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 16.11.2014 року її призначено на посаду директора КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області з 16.11.2014 р. по 16.11.2019 р.

Розпорядженням сульського голови Біленської сільської ради з особового складу від 15.12.2017 року №379-к на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення дев'ятнадцятої позачергової сесії восьмого кликання від 115.12.2017 р. № 02 « Про розірвання контракту та звільнення директора КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області» та на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, її було звільнено з посади директора КП «Біленьке» на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України з 29.12.2017 року.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Сільського голови Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 15.12.2017 року №379 про звільнення з посади директора КП «Біленьке»; визнати незаконним та скасувати Рішення Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 06.12.2017 року №10; визнати незаконним та скасувати Рішення Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 15.12.2017 року №2; поновити ОСОБА_3 на посаді директора КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області; стягнути з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 суму серенього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1203,75 грн.; стягнути з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області суму неотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 16166,40 грн.; стягнути з сільського голови Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І. на користь ОСОБА_3 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області № 379-к від 15.12.2017 р. «Про звільнення з посади директора Комунального підприємства «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_3».

Визнано незаконним та скасовано рішення Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 02 від 15.12.2017 р. «Про розірвання контракту та звільнення директора Комунального підприємства «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Стягнуто з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1203 грн. 75 коп.

Стягнуто з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 неотриману матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 12286 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь сільського голови Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Біленьківська сільська рада Запорізького району Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог у відповідній частині.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 16.11.2010 р. до 29.12.2017 р. перебувала на посаді директора КП «Біленьке».

16 листопада 2014 р. між Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_3 як керівником КП «Біленьке» укладено контракт на строк з 16.11.2014 р. до 16.11.2019 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Рішенням 18-ї позачергової сесії восьмого скликання Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 10 від 06.12.2017 р., рада вирішила припинити термін дії Контракту від 16.11.2014 р. та звільнити із займаної посади ОСОБА_3 06.12.2017 р. згідно п. 8. ст. 36 КЗпП України. Рішенням 19-ї позачергової сесії восьмого скликання Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 02 від 15.12.2017 р., рада вирішила достроково розірвати Контракт, укладений 16.11.2014 р. між Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_3 з 29.12.2017 р.

Рішення 19-ї позачергової ради обґрунтоване тим, що директором КП «Біленьке» систематично не виконувався п. 2.2 Контракту, про що свідчать звернення громадян щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, що є грубим порушенням трудового законодавства України та тягне за собою негативні наслідки, які виявляються у соціальній напрузі на території громади. Цим же рішенням голові Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І. доручено видати розпорядження про звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 4 рішенням 19-ї позачергової сесії восьмого скликання Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 02 від 15.12.2017 р. визнано таким, що втратило чинність рішення 18-ї позачергової сесії Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 10 від 06.12.2017 р. як таке, що не відповідає діючому законодавству України.

15 грудня 2017 р. сільським головою Зачепило С.І. видано розпорядження № 379-к, яким 29.12.2017 р. ОСОБА_3 звільнено з посади директора КП «Біленьке» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підставою для видання даного розпорядження слугувало рішення серії № 02 від 15.12.2017 р.

Директор КП «Біленьке» ОСОБА_3 була звільнена у зв'язку з систематичним невиконанням п. 2.2 Контракту, про що свідчать звернення громадян щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, що є грубим порушенням трудового законодавства України та тягне за собою негативні наслідки, які виявляються у соціальній напрузі на території громади. Інших підстав для звільнення у рішенні ради не зазначено, тому доводи відзивів щодо порушення позивачем п.п. а, б, в п. 5.3 Контракту не знайшло свого доказового підтвердження під час розгляду справи. Саме лише посилання у рішенні Біленьківської ради Запорізького району Запорізької області на п.п. а, б, в п. 5.3 Контракту жодним чином не вказує на порушення директором КП «Біленьке» вказаних умов.

Відповідно до п. 2.2 Контракту директор зобов'язується забезпечити виконання виробничих показників і отримання прибутку відповідно до планів і напрямів діяльності підприємства та цим Контрактом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять жодних планів і напрямів діяльності, виконання яких мала забезпечити позивач, а за твердженням представника Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області їх не існує взагалі, оскільки вони так і не були розроблені.

За положенням п. 5.3 Контракту директор може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціатив Біленьківської сільської ради до закінчення терміну його дії у разі: систематичного невиконання директором законодавства чи обов'язків передбачених контрактом; одноразового грубого порушення директором законодавства чи обов'язків передбачених Контрактом, що мало для підприємства значні негативні наслідки (завдані збитки, тощо); неефективного використання та збереження комунального майна та коштів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржуване рішення не містить прямих вказівок на те, що позивачем були порушені усі чи один з вказаних умов Контракту, тобто рішення в частині визначення юридичної підстави звільнення є неконкретним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 звільнена у зв'язку з незабезпеченням неіснуючих виробничих показників за відсутності жодних планів і напрямків діяльності підприємства, без прямих посилань на конкретні підстави для звільнення, які містяться у контракті, тобто безпідставно.

Доводи відповідачів щодо наявності інших підстав для звільнення позивача (тривале не звітування, несвоєчасна виплата заробітної плати, наявність постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення стягнення тощо) суд правомірно до уваги не прийняв, рішення про звільнення позивача такими обставинами не мотивувалось, а намагання представників відповідачів визначити як підстави для звільнення інші підстави ніж ті, які зазначені безпосередньо в оскаржуваних рішеннях, є лише маніпулюванням підставами звільнення та спробою легітимізувати незаконне звільнення.

відповідачами не доведено, що КП «Біленьке» є збитковим, оскільки належних та допустимих доказів даної обставини матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував пряме посилання в рішенні Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі за текстом - Рада) на підпункти «а», «б», «в» п. 5.3. Контракту від 16.11.2014 як на підстави звільнення та замість них зазначив, що Позивач звільнений на підставі п. 2.2. Контракту.

Проте фактично суд з цього приводу дійшов обґрунтованого висновку, адже в мотивувальній частині рішення Ради йдеться про порушення ОСОБА_3 саме п. 2.2. Контракту, що обґрунтовано, в свою чергу, зверненнями громадян щодо несвоєчасної виплати заробітної плати. Але вже після цього зазначено, що при винесенні рішення Рада керувалася підпунктами «а», «б», «в» п. 5.З. Контракту, зміст яких не розкритий та не зазначено, в чому ж полягали порушення ОСОБА_3 як директором КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі за текстом - КП «Біленьке») підпунктів «а», «б», «в» п. 5.З. Контракту. Тобто в обґрунтування рішення Рада поклала одне порушення, нібито вчинене Позивачем, а як підстави для звільнення вказала зовсім інші.

У свою чергу, тлумачення скаржником, наведених підпунктів «а», «б», «в» п. 5.З. Контракту не заслуговують на увагу, адже фактично таке тлумачення мало бути наведене ще в рішенні Ради як обґрунтування для звільнення Позивача з займаною нею посади. У цій ситуації жодного пояснення про причини звільнення Позивача, окрім як нібито порушення нею п. 2.2. Контракту, надано не було, що не відповідає засадам трудового законодавства України.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо того, що визначення юридичної підстави звільнення є неконкретним, повністю відповідає умовам та обставинам справи, а посилання скаржника на те, що цей висновок суду є незаконним, жодним чином не обґрунтовано, а тому задоволенню не підлягає.

З огляду на вказане апеляційні вимоги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування Розпорядження №379-к від15.12.2017, в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та допуску негайного виконання рішення суду в цій частині, також не підлягають задоволенню.

Вказані вимоги задоволено судом першої інстанції з урахуванням незаконності рішення Ради, яким вирішено достроково розірвати Контракт, укладений із ОСОБА_3, 16.11.2014, як похідні вимоги, а тому з урахуванням законності висновку суду щодо скасування рішення Ради від 15.12.2017 №02 висновок суду щодо необхідності скасування розпорядження Відповідача-1 №379-к від 15.12.2017, яким звільнено ОСОБА_3 з посади, поновлення ОСОБА_3, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допуску негайного виконання рішення суду в цій частині також є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права прийнято докази з боку ОСОБА_3 щодо підтвердження суми посадового окладу для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, не відповідає дійсності, оскільки у клопотанні про долучення доказів, поданому до суду 26.08.2018, обґрунтовано поважність причин неподання доказів вчасно, ці причини визнані судом першої інстанції поважними, з огляду на що суд обґрунтовано та з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України долучив вказані докази до матеріалів справи та врахував їх при винесенні рішення по суті справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї

Однією із апеляційних вимог є скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення з КП «Біленьке» Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_3 не отриманої матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 12 286, 60 грн. Ця вимога скаржника ґрунтується лише на тому, що зазначену вимогу суд задовольнив у тому числі на підставі доказів, поданих з «порушенням норм процесуального права». Проте, як вбачається із вище наведеного, докази подані з врахуванням положень ЦПК України, є належними та допустимими, такими, що оцінені судом належним чином та на законних підставах долучені до матеріалів справ. З огляду на що вказана вимога апеляційної скарги також не відповідає обставинам справи, є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що понесені сільською головою Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І.судові витрати на професійну правову допомогу мали б підлягати відшкодуванню в повній мірі згідно з розрахунком є безпідставними, оскільки згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві ОСОБА_3 до сільського голови Біленьківської громади Запорізького району Запорізької області Зачепило С.І.заявлено дві вимоги: вимога про стягнення моральної шкоди та вимога про скасування розпорядження сільського голови від 15.12.2017 №379. Із цих позовних вимог задоволено одну, а іншу (вимогу про стягнення моральної шкоди) - залишено без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З урахуванням зазначених норм, судом обґрунтовано зазначено, що сума понесених витрат на професійну правову допомогу підлягає задоволенню лише частково, при цьому судом враховано, що позов задоволено частково, наскільки пов'язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність заявлених витрат на професійну правову допомогу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: