ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/332/18Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/211/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Чорного М.Я., відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №602/332/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року, ухваленого суддею Радосюк А.В., повний текст якого складений 21 листопада 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_2 та земельним паєм площею 2,47 га, який знаходиться на території сільської ради с. Верещаки Лановецького району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_2 та земельного паю площею 2,47 га, який розташований на території Верещаківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Відповідачі по справі, які є її братами, самовільно захопили житловий будинок, не віддають від нього ключі, утримують в надвірних будівлях свою худобу, птицю, кролі. Крім того, відповідачі здійснюють обробіток належного їй земельного паю. Незважаючи на її звернення з приводу протиправної поведінки, відповідачі і надалі продовжують чинити їй перешкоди в користуванні будинковолодінням та земельним паєм.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1, паспорт Серія НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (місце реєстрації с. Верещаки Лановецького району Тернопільської області), ОСОБА_3 (місце реєстрації с. Верещаки Лановецького району Тернопільської області) про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що підставою відмови у задоволенні позову є те, що нібито відповідач ОСОБА_3 взагалі не чинить їй жодних перешкод в користуванні та розпорядженні майном., проте це не відповідає дійсності, оскільки суд неправильно оцінив акт обстеження належного їй будинковолодіння від 27 березня 2018 року і неправильно ствердив той факт, що її представник заявив клопотання про відмову від виклику свідків та їх допиту. Більше того, ОСОБА_3 визнав в судовому засіданні, що на час звернення до суду чинив позивачці перешкоди в користуванні домоволодінням, утримував в її домоволодінні вівці, голуби, кролі.

Від ОСОБА_4, ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, зазначивши, що рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки підстав для задоволення позову не було жодних, адже, позивачем не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, не підтверджено належними та допустимими доказами того, що саме відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні представник позивача клопотань про виклик в суд та допит свідків, які зазначені в позовній заяві не заявляв. Єдиним документом, на який посилається позивач є акт обстеження житлового будинку та наявності худоби у прибудинкових приміщеннях від 27 березня 2018 року. ОСОБА_3, в судовому засіданні визнав факт, що до квітня 2018 року утримував кілька овець і голубів, проте на час звернення до суду ні овець, ні голубів вже не було. Суду не надано жодного доказу, що ними чиняться перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Чорний М.Я. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 357.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами того, що саме відповідачі чинять їй перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном і чи взагалі існують такі перешкоди.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,47 гектара, кадастрові номери НОМЕР_4; НОМЕР_3, що знаходиться на території Верещаківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області (а.с. 8, 10).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача адвокат Чорний М.Я. підтвердив, що відповідачем ОСОБА_4 не чиняться перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні належним їй майном, оскільки ОСОБА_4, дійсно, вже декілька років знаходиться за межами України, а відповідачем у даній справі він був залучений лише тому, що ініціював оспорення заповіту, на підставі якого позивач стала власником спірного майна.

У матеріалах справи наявний акт обстеження будинковолодіння по АДРЕСА_2 від 27 березня 2018 року. Проте в даному акті міститься інформація, отримана із письмової заяви позивача ОСОБА_1 і про те, чи є в підсобних приміщеннях вівці, голуби, кролі комісією не було встановлено.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги вказаний акт, оскільки він не містить достовірної інформації.

Інших доказів, які б підтверджували, що діями відповідача порушується право власності чи законного володіння позивача суду не було представлено.

Також суду не було представлено жодного доказу того, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 2,47 га. Як ствердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, що вже декілька років даний земельний пай ніким не обробляється.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 лютого 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи