Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 297/1903/16-ц

провадження № 61-26296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Великобактянська сільська рада,

треті особи: ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру у Берегівському районі,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Готра Т .Ю., Фазикош Г. В., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великобактянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, треті особи: ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру у Берегівському районі.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування, укладеного у 2006 році між позивачем та ОСОБА_3 , вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником сусідньої квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.

Біля кожної з квартир розташовані земельні ділянки. Зокрема біля квартири позивача розташована земельна ділянка площею 0,10 га, на приватизацію якої рішенням Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року їй було надано дозвіл, проте реалізувати таке право вона не може, оскільки цьому перешкоджає рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 та виданий на його підставі ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю.

Так, на підставі рішення Великобактянської сільської ради від 24 грудня 1999 року ОСОБА_2 на присадибну земельну ділянку площею 0,128 га вже було видано державний акт на право приватної власності, серії 1У-ЗК №028973, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106. Однак, на підставі оскаржуваного рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 ОСОБА_2 на ту ж саму присадибну земельну ділянку було видано інший державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №533697 від 20 жовтня 2007 року, при цьому площа земельної ділянки була збільшена та становила 0,1456 га. Проте, як попереднє рішення Великобактянської сільської ради від 24 грудня 1999 року, так і виданий на його підставі ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю, залишилися чинними і скасовані не були.

Посилаючись на те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться лише один раз по кожному виду використання, вважає, що видача ОСОБА_2 другого правовстановлюючого документа на земельну ділянку за одним і тим самим цільовим призначенням та із збільшеною площею, не відповідає вимогам частини четвертої статті 116 ЗК України і порушує земельні права позивача, оскільки площа земельної ділянки ОСОБА_2 була збільшена за рахунок площі земельної ділянки позивача.

З урахуванням викладених обставин, просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акту ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акту ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 ».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуваним рішенням фактично відбулася повторна приватизація, яка не передбачена Земельним кодексом України.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на нього.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року скасовано.

У позові ОСОБА_1 до Великобактянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, треті особи: ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру у Берегівському районі, відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскаржене позивачкою рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акту ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 » є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання шляхом видачі ОСОБА_2 нового державного акту на право власності на земельну ділянку, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності на земельну ділянку, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Оскільки розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючого документу ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку до розгляду спору про його оскарження (не породжує юридичних наслідків), тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

21 серпня 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_2 надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому третя особа просила суд касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником сусідньої квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.

До належної позивачу квартири відноситься земельна ділянка розміром 0,10 га, що підтверджується рішенням Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року, листом Берегівської ОДПІ від 11 лютого 2010 року № 1005/10/17-0 та відомостями з погосподарської книги Великобактянської сільської ради.

На підставі рішення Великобактянської сільської ради від 24 грудня 1999 року ОСОБА_2 на присадибну земельну ділянку площею 0,128 га було видано державний акт на право приватної власності, серії 1У-ЗК №028973, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106. Рішенням Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення нового державного акту згідно зведеного плану землекористування та встановлення меж землекористування наданого МПП «Зеніт» в зв`язку з технічними помилками при виготовленні державного акту на землю від 14 січня 2000 року № 106. Даним рішенням збільшено розмір присадибної земельної ділянки належної ОСОБА_2 до 0,1456 га.

Згідно повідомлення Берегівського районного відділу земельних ресурсів від 19 квітня 2006 року № 804 площа земельної ділянки належної ОСОБА_2 , становить 0,128 га, а фактично використовується 0,1319 га, земельна ділянка площею 39 кв.м. відповідно до статті 211 (б) ЗК України рахується самовільним захватом, для визнання недійсним державного акту рекомендовано звернутися до суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев`ятої вказаної норми права громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України (у відповідних редакціях, які були чинними на час винесення рішень судами попередніх інстанцій), судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18).

На вказане Апеляційний суд Закарпатської області належної уваги не звернув та, ухвалюючи 01 червня 2017 року рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великобактянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,виходив виключно із того, що оскаржене позивачкою рішення Великобактянської сільської ради від 24 листопада 2006 року № 34 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання шляхом видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки і не впливає на законність правовстановлюючого документу ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку до розгляду спору про його оскарження (не породжує юридичних наслідків).

Отже, переглядаючи в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2017 року, апеляційний суд, всі обставини справи щодо спору, пов`язаного із правом власності на земельну ділянку,не з`ясував, наявні докази належним чином не дослідив, оцінки всім доводам позовної заяви та апеляційної скарги не надав, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, в зв`язку з чим позбавлений можливості ухвалити нове рішення або змінити судові рішення у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є.В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило