Головуючий у І інстанції Шатілова Л.Г.
Єдиний унікальний номер 263/8942/17
Номер провадження 22-ц/804/2421/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Пономарьової О.М.,

секретар Сидельнікова А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та повний текст якого складено 08 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: відділ у місті Маріуполі Головного управління Держемагенства у Донецькій області, Маріупольська міська рада, про визнання недійсними та скасування свідоцтва про права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: відділ у місті Маріуполі Головного управління Держемагенства у Донецькій області, Маріупольська міська рада, про визнання недійсними та скасування свідоцтва про права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява вмотивована тим, що вони є співвласниками у рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, якою вони також користуються. Власником будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 є відповідач, який в 2010 році без їх згоди демонтував паркан, який розділяє їх домоволодіння, та розмістив на межі металевий контейнер на відстані 0,4 м від їх будинку. Вказаний контейнер перешкоджає освітленню кімнати через вікно будинку, у кімнатах з`явилась пліснява, стіни мокрі, пошкодилися шпалери та штукатурка. У зв`язку з відсутністю на контейнері стічної труби усі атмосферні опади стікають під фундамент їх будинку, внаслідок чого у стіні та фундаменті утворилися тріщини. Крім того відповідачем на межі висаджено кущі винограду, які розрослися у напрямку їх будинку та затіняють світло. Також зазначали, що в технічній документації земельної ділянки відповідача на погодження суміжного користування між сторонами є підпис від їх імені, який вони не вчиняли. Вважають, що відповідачем порушуються вимоги законодавства, оскільки встановлений контейнер не відповідає будівельним нормам, порушує межі земельної ділянки. Просили визнати недійсними та скасувати рішення Маріупольської ради № 6/7-589 від 19 квітня 2011 року у частині надання у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності відповідача на вказану земельну ділянку, видане 14 грудня 2015 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вказаної земельної ділянки, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій розташований їх житловий будинок, шляхом знесення самочинно встановленого контейнера, стягнути на їх користь судові витрати по сплаті судового збору, витрати на проведення експертизи та правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами і за свій рахунок усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно встановленого металевого контейнера за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 3000 грн., витрати на оплату послуг ПП «Пале» в сумі 900 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 9 400 грн., а разом - 14 004 грн. 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовну заяву в частині усунення перешкод в користуванні майном суд першої інстанції виходив з того, що розміщенням відповідачем контейнеру, який виходить за межі його ділянки, позивачам створені перешкоди в користуванні їх власністю та призводить до пошкодження будинку.

Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання недійсними та скасування рішення про надання у власність відповідачу земельної ділянки, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач набув права власності на земельну ділянку на законних підставах, відсутність підпису позивачів в акті погодження меж між суміжними користувачами земельними ділянками не може бути підставою для задоволення зазначених позовних вимог. З боку відповідача порушується право власності позивачів на житловий будинок - завдається шкода самовільним встановленням металевого контейнеру, а не набуттям права власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що встановлення ним контейнеру відбулося з дозволу колишнього власника будинку позивачів, після смерті якого останні прийняли у спадок цей будинок, лише власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, проте позивачі не є власниками земельної ділянки. Також вказує на невідповідність висновку будівельно-технічної експертизи, оскільки в його основу покладений лист ПП «Пале» без вказівки на попередження про кримінальну відповідальність, без зазначення методики обрахування та інформації щодо використаних інструментів вимірювання, відомостей їх державної повірки.

Відповідач ОСОБА_1 та представники відділу у місті Маріуполі Головного управління Держемагенства у Донецькій області і Маріупольської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 97, 98, 99), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Турченка О.В., який підтримав скаргу, пояснення позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх представника адвоката Васильєвої Н.В., які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 вересня 1992 року позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві власності у рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 18-19), а відтак до них перейшло право користування земельною ділянкою під домоволодінням, яка була виділена їх батьку ОСОБА_4 07 травня 1952 року під забудову та відповідно до пунктів 1, 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України право користування земельною ділянкою зберігається за позивачами до його належного переоформлення. Тому не можна погодитися із доводами апеляційної скарги щодо відсутності у позивачів права вимагати усунення порушення їх прав на землю в зв`язку з не оформленням свого права користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку.

З витягу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 , вбачається наявність акту встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 25 жовтня 2010 року, яким було погоджено межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 із сусідніми ділянками, також з ділянкою по АДРЕСА_1 , де міститься підпис ОСОБА_5 та дані її паспорта (т.1 а.с. 133-141).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12 листопада 2015 року, складеного управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлового та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 під розміщення контейнеру загальною площею 0,0015 га, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України (т. 1 а.с. 20) та було складено вказівку (попередження) № 118/2015 на ім`я ОСОБА_1 про усунення виявлених порушень у тридцятиденний строк (т.1 а.с. 26). Актом від 15 грудня 2015 року встановлено, що земельна ділянка не звільнена та не приведена до придатного до використання стану (т. 1 а.с. 21). Відповідно до акту від 09 лютого 2016 року відповідачем ОСОБА_1 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлового та громадської забудови під розміщення огорожі площею 0,0058 га, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України (т.1 а.с. 22).

З висновку судового експерта Спиридонова В .А. № 8 від 29 серпня 2018 року вбачається, що контейнер, розміщений на земельній ділянці НОМЕР_2 , фактично виходить за її межі та займає площу 0,0003 га земельної ділянки АДРЕСА_1 Загальна вартість будівельно-ремонтних робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту унаслідок постійного впливу сирості через погану вентиляцію та попадання дощу на фундамент будинка АДРЕСА_1 та через близьке розташування контейнеру на час проведення експертизи може становити 10 306 грн. 61 коп. (т.1 а.с.191-204).

Для участі в експертизі було залучено ПП «ПАЛЕ» для проведення геодезичних замірів на місцевості на підставі яких було встановлено, що між ділянками АДРЕСА_1 маються незначні розбіжності. На ділянці АДРЕСА_1 розміщено металевий контейнер, який фактично виходить за межі цієї земельної ділянки та займає площу 0,0003 га земельної ділянки АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 222-225). Оскільки ПП «ПАЛЕ» було залучено до участі в експертизі фактично в якості спеціаліста, доводи апеляційної скарги про не попередження про кримінальну відповідальність та невідповідність наданих підприємством листа і креслень вимогам, яким маж відповідати висновок експерта, є безпідставними в зв`язку з тим, що згідно із ч. 2 ст. 74 ЦПК України допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги щодо незгоди з висновками судової експертизи, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували ці висновки відповідачем, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України, суду першої інстанції не надано. Клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи відповідачем суду першої інстанції також не заявлялося.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Верховний Суд відзначив, що під підставами позову, які згідно із ст. 49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини (Постанова ВС. від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на законі.

Також є безпідставними доводи скарги і щодо неправильного розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на оплату послуг ПП «ПАЛЕ», оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про оплату ОСОБА_2 послуг підприємства на суму 900 грн. (а.с. т.1 ас 232а).

З урахуванням зазначеного та вимог закону апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення ухвалено із додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не має.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

О.М. Пономарьова