ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1326/19 Справа № 186/656/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Янжула С.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обгрунтування скарги зазначив, що у Першотравенському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з 2014 року на примусовому виконання знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП №48585342 відносно боржника ОСОБА_2 За весь цей час державними виконавцями не проводилися дії щодо примусового виконання судових рішень.

Заявник посилався на те, що це вже третя скарга на бездіяльність державного виконавця Клименко Н.М. по зведеному виконавчому провадженню відносно боржника ОСОБА_2 від стягувача ОСОБА_1 і є всі підстави для постановлення судом окремої ухвали та направлення її до органу досудового розслідування, враховуючи, що 03 квітня 2018 року на ім'я начальника Першотравенського МВ ДВС було подано заяву, в якій він, як стягувач, просив негайно провести опис, арешт та вилучення майна (рухомого) боржника по вул.Сташкова,28, м.Першотравенська, а також звернутися до суду на дозвіл реалізації 1/4 частки вказаного будинку, яка за рішенням суду належить боржнику. Впродовж 10 робочих днів ніяких дій з боку державної виконавчої служби не відбулося. Рішення суду не виконані, ніяких дій з примусового їх виконання не проведено.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність старшого держвиконавця Клименко Н.М. та начальника Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ Козиря Ю.Ю. неправомірними; зобов'язати їх негайно провести опис, арешт та вилучення рухомого майна боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та передати на реалізацію з обов'язковою присутністю стягувача та його представника, а також негайно звернутися до суду стосовно дозволу на реалізацію 1/4 частини вказаного будинку боржника, яка за рішенням суду визнана власністю ОСОБА_2; постановити окрему ухвалу у зв'язку з порушенням законодавства та виявленими численними недоліками в діяльності старшого державного виконавця Клименко Н.М. та начальника Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Козиря Ю.Ю. та направити її до органів досудового розслідування; витрати, пов'язані з переїздом представника заявника до суду 29 травня 2018 року та 05 червня 2018 року по 210,60 гривень х 2 рази = 421,20 гривень та компенсацію за відрив від звичайних занять за 29 травня 2018 року - 186,15 гривень, а всього: 607,35 гривень, покласти на Першотравенський МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо примусового виконання ЗВП №48585342 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сум боргу за договорами позики та судових витрат по справах. У задоволенні решти вимог за скаргою відмовлено.

Не погодившись частково з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині відмови у задоволенні вимог та задовольнити його вимоги. Також постановити окрему ухвалу та стягнути з ВДВС понесені судові витрати. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги наявність правових підстав для постановлення окремої ухвали та безпідставно відмовлено у стягненні з ВДВС судових витрат.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

В частині задоволення вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця ухвала суду першої інстанції не оскаржується, тому колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що це є правом, а не обов"язком суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

Колегія суддів не встановила передбачених законом підстав для задоволення вимоги про постановлення окремої ухвали, тому вважає висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов"язання державного виконавця провести певні виконавчі дії, оскільки у пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», роз"яснено, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги про неодноразові порушення, допущені державним виконавцем, а також недовіру йому висновків суду не спростовують.

Щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ВДВС на його користь судових витрат, то колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у стягненні витрат, пов"язаних з переїздом до іншого населеного пункту, оскільки заявником не надано належних доказів того, що він мешкає у іншому населеному пункті, ніж той, де відбувалося судове засідання, при тому, що місцем його реєстрації є м.Першотравенськ, яке він також зазначив у скарзі на дії державного виконавця як місце свого проживання. Акт про фактичне проживання без реєстрації у м.Тернівці не може бути взятий до уваги, оскільки виданий станом на 07.12.2017 року, в той час як до суду зі скаргою ОСОБА_1 звернувся 05.05.2018 року. (а.с.10)

Що стосується вимог про компенсацію за відрив від звичайних занять, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 138 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. № 590 затверджено граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять та встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надав розрахунок суми компенсації за відрив його від звичайних занять за один день у сумі 186,15 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.05.2018 року і 05.06.2018 року ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях, а 18.06.2018 року прибув до суду, однак судове засідання не відбулося, тобто мав місце його відрив від звичайних занять.

Тому висновок суду про відсутність підстав для стягнення вказаної вище компенсації є помилковим.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні компенсації за відрив від звичайних занять.

Стягнути з Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять у сумі 744,60 грн. з урахуванням явки тричі до суду першої інстанції та до Дніпровського апеляційного суду у судове засідання 27.02.2019 року, виходячи із розрахунку: 186,15 грн. х 4 = 744,60 грн.

В іншій оскаржуваній частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з ВДВС, оскільки апеляційна скарга в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про зобов"язання державного виконавця провести певні виконавчі дії та постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 369, 374, 376,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року скасувати в частині відмови у стягненні компенсації за відрив від звичайних занять та постановити в цій частині нову ухвалу.

Стягнути з Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять у сумі 744,60 грн.

В іншій оскаржуваній частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М.Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

Е.Л.Демченко