Справа № 487/466/19
Провадження № 2/487/1011/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

17.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» (стара назва «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара»), в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки заробітної плати з 01.05.2017 року по 1 січня 2019 року в сумі 178542,63 грн. та компенсацію у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2855,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що наказом № 17-к від 25.01.2016 р. її було прийнято на роботу на ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара", наказом № 130 від 01.07.2016р. звільнено у відповідності до ч.1 ст. 36 КЗпП України, але всупереч ст.47 та ст.116 КЗпП України їй не була виплачена належна сума заборгованості по заробітній платі на день звільнення, тому вважає, що з відповідача на її користь на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.05.2017 року по 01.01.2019 року в сумі 178542,63 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2855,95 грн.

Позивач до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував повністю, на підставах викладених у відзиві.

Також до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2, у якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що рішеннями суду вже стягнуто з відповідача на користь позивача загальну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 130679,92 грн, а тому просив суд застосувати принцип співмірності, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 15000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно наказу № 17-к від 25.01.2016 р. позивача було прийнято на роботу до ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара".

Наказом №130 від 01.07.2016 року, позивача було звільнено з роботи з 30.06.2016 р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згодою сторін

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.09.2016 року, яке набрало законної сили 20.09.2016 року, стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14649,10 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.07.2016 року по 22.08.2016 року у розмірі 40338,21 грн., яке прийнято до виконання виконавчого провадження постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 03.10.2016 р.

Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.06.2017 року, яке набрало законної сили 11.07.2017 року, стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 90341,71 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків виплати в сумі 1415,32 грн., яке прийнято до виконання виконавчого провадження постановою заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 11.08.2017 р.

В той же час, на теперішній час вказана заборгованість перед позивачем не погашена, у зв'язку з чим позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.05.2017 року по 01.01.2019 року у розмірі 178542,63 грн. та компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 2855,95 грн.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем до теперішнього часу не здійснено повного розрахунку з позивачем, то вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягають до задоволення.

За змістом ч.2 ст.117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017р. у справі №6-259цс17.

Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов'язковою для судів України.

У даному випадку двома останніми місяцями роботи, що передували звільненню позивача, є травень і червень 2016 року.

Із розрахунку суми нарахованої компенсації, яка надана позивачем, вбачається, що за 40 робочих днів (травень 2016 року, червень 2016 року) було нараховано 21275,02 (травень 2016 р. 9435, 00 грн., червень 2016 р. 11840,02 грн.).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: (21275,02 : 40) = 531,88 коп., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, тривалість якого 417 робочих днів (за період з 01.04.2017 р. по 01.01.2019 р.), становить 221792,08, а з урахуванням суми податків 178542,63 грн.

Проте, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-259цс17, яка відповідно до норм ст. 417 ЦПК України є обовязковою для судів, при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За такого, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Враховуючи вказаний правовий висновок та положення п.20 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13, а також той факт, що за рішеннями суду з відповідача вже стягнуто на користь позивача 130679,92 грн., суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 20000,00 грн.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III та Постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатомта є загальновідомими.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку із порушенням строку виплати позивачу, з розрахунку позивача за період з 01.05.2017 року по 01.01.2019 року, який оспорений не був, складає 2455,95 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» про стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 20000,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 2855,95 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання його повного тексту. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський суднобудівний завод»: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 28, .

Суддя В.О. Гаврасієнко