Провадження № 2/752/3215/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Сінг А.Ж.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 15.08.2018 року о 12-50 год. в м. Києві по вул. Конєва, 10/1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем «Нісан» д.н.з.НОМЕР_2, в результаті якої належний позивачу автомобіль «Хонда» д.н.з.НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. Постановою суду від 17.09.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала суму в розмірі 49075,55 грн. Ані відповідачем, ані страховою компанією відповідача, позивачу матеріальна шкода відшкодована не була, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, пред»явивши вимогу про відшкодування шкоди до відповідача, незалежно від наявності у відповідача поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та просить суд стягнути з відповідача на його користь шкоду в розмірі 49075,55 грн., а також судові витрати.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов в установленому законом порядку не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2018 року о 12.50 год. в м. Києві по вул. Конєва, 10/1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан» д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Хонда» д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року, ОСОБА_2, в зв»язку з порушенням вимог п. 16.2 ПДР України, - було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5).

Крім того, постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року, ОСОБА_1, в зв»язку з порушенням вимог п. 16.1 ПДР України, - було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

Даних щодо повідомлення страховика про страховий випадок, який відбувся 15.08.2018 року, матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля «Хонда» д.н.з.НОМЕР_1, - стороною позивача суду не надано та матеріали справи не містять.

Разом з тим, стороною позивача на підтвердження вартості фактичного ремонту автомобіля надано калькуляцію орієнтовної вартості ремонтних робіт автомобіля «Хонда» д.н.з.НОМЕР_1 (а.с.13), однак, доказів на підтвердження фактичного проведення робіт (акти прийому-передачі виконаних робіт), а також доказів про фактичну оплату за проведені роботи, - стороною позивача суду надано не було.

Крім того, доказів про те, що позивач звертався до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та йому було відмовлено у його виплаті, - суду стороною позивача не надано.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що ним пред»явлено позов саме до відповідача, як винуватця ДТП, незалежно від наявності у нього відповідного полісу страхування, та в силу ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, саме відповідач має відшкодувати завдану шкоду внаслідок ДТП.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовою позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, визначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд звертає увагу на те, що після відкриття провадження у справі, стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, передбачених цивільно-процесуальним законом, зокрема, щодо зміни (уточнення) кола відповідачів, або ж зміни (уточнення) предмету чи підстав позову.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати в силу ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, та ст.ст. 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Чередніченко