Справа № 199/1308/19
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову

28.02.2019 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Перетятько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, де третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (авансу),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, де третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (авансу).

26.02.2019 позивач надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні ОСОБА_2, в межах суми боргового зобовязання 272 400,00 грн.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідно до договору від 01.10.2018 року ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої на підставі генеральної довіреності від 20.09.2018 року, засвідченої державним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим №731, діяв ОСОБА_3, як продавцем було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 (десяти тисяч) доларів США, що на момент звернення до суду еквівалентно 272400 грн., у рахунок оплати вартості 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Ясельна, буд. 22.

Зазначена частина домоволодіння належала на праві власності ОСОБА_5 (матері ОСОБА_2), померлій 16.08.2018, на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1994, посвідченого ОСОБА_6, зав. Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим №3-5855, а також ДМБТІ 14.11.1994 р. видано реєстраційне свідоцтво, записано в реєстрову книгу №388 за реєстровим №108.

Вони домовилися, що відповідачі підготують усю необхідну документацію для оформлення договору-купівлі продажу, та вони укладуть основний договір не пізніше 01.02.2019. На підтвердження тієї обставини, що основний договір купівлі-продажу буде укладений, ОСОБА_3 надав позивачу всі оригінали документів на домоволодіння, яке належало матері ОСОБА_2, та в нього було доручення на продаж вищезазначеного домоволодіння, а тому у позивача не було жодних сумнівів щодо укладення основного договору купівлі-продажу після того, як ОСОБА_2 отримає свідоцтво про право на спадщину та буде підготовлена уся необхідна документація.

Проте, коли минув строк укладання основного договору, ОСОБА_2 почала уникати спілкування з позивачем та не відповідає на телефонні дзвінки, у звязку з чим позивач звязалася з її повіреним ОСОБА_3, який на її вимогу укласти договір купівлі-продажу домоволодіння повідомив, що він цього зробити не може, оскільки ОСОБА_2 скасувала доручення.

У звязку з тим, що у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину на вищевказану частину домоволодіння на імя ОСОБА_2 та вона не зареєструвала за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач просить накласти арешт на грошові кошти, належні ОСОБА_2, в межах суми грошового зобовязання 272 400,00 грн., зазначивши, що обраний нею вид забезпечення позову є найменш обтяжливим для відповідача та є співмірним із заявленими нею позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання можливого судового рішення в майбутньому, що фактично позбавить її права на судовий захист, у звязку з чим і заявлено відповідну вимогу.

Розглянув заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, позивач у своїй заяві зазначає, що існує ризик невиконання судового рішення у майбутньому та просить накласти арешт на грошові кошти, що належить відповідачу, в межах суми позовних вимог, втім, доказів щодо належності відповідачу будь-яких грошових коштів, на які може бути накладений арешт, не надано, тоді як арешт може бути накладено на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням наведеного, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову, втім, за поданою позивачем заявою про забезпечення позову на даний час не є можливим забезпечити позов у спосіб, визначений позивачем: арешт накладається у тому числі на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, втім, оскільки позивачем не надано доказів (п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України) про існування у відповідача належних їй грошових коштів на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, що надало би змогу пересвідчитися у наявності таких коштів, на які позивач просить накласти арешт, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, де третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (авансу), відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 28 лютого 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Апеляційна скарга може бути подана до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В.Спаї