Справа № 639/6817/18
Провадження № 2/642/356/19
27 лютого 2019 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гримайло А.М.
з участю секретаря Сорокіної Ю.В.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про визнання недійсним попереднього договору купівлі -продажу, суд -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
В обґрунтування вимог вказує, що 07 листопада 2017 року між ним та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» було укладено попередній договір №0067/17 транспортного засобу.
Предметом даного договору згідно п. 1.1, п.1.2 є зобов'язання у встановлений строк укласти Договір купівлі продажу транспортного засобу- марка ВАЗ; модель: НИВА; Рік випуску 2013.
В силу п. 1.5. Попереднього Договору сторони зобов'язалися укласти Основний договір 12 грудня 2017 року за умови повного виконання п. 2.1. цього Попереднього договору.
Позивач свої зобов'язання в силу п. 2.1. попереднього договору виконав та перерахував на поточний рахунок Продавця ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» 30.000 грн.
Продавець свої зобов'язання вказані у п.1.5 Попереднього договору не виконав у встановлений строк.
Крім того, працівники ТОВ « ВЕЛЕС АВТО» ввели позивача в оману щодо істотних умов Попереднього договору та запевняли, що Основний договір купівлі- продажу транспортного засобу буде укладено до 12 грудня 2017 року, та вартість автомобіля буде становити 102.400 грн.
При детальному ознайомленні з примірником договору, який позивачу надали на руки, йому стало відомо, що кінцевим строком укладення основного договору визначено 31.12.2019 р., хоча при укладенні вказаних договорів відповідач запевняв, що основний договір купівлі-продажу транспортного засобу буде укладено до 12 грудня 2017 року, та позивачу стало відомо, що у попередньому договорі відсутня істотна умова щодо вартості автомобіля, яку сторони обговорювали при підписанні цього договору.
27 грудня 2017 року позивач звернувся з заявою до ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» про повернення грошових коштів сплачених згідно попереднього договору, але відповіді на свою заяву до цього часу він не одержав. У зв'язку з порушенням моїх прав, позивач змушений звернутися до суду.
Ухвалою судді від 26.12.2018 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник в судове засідання з'явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі і дали пояснення по справі відповідно до заявленого позову.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк чи клопотань не подав.
Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник позивача не заперечували проти такого вирішення справи.
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» було укладено попередній договір №0067/17 транспортного засобу.
Предметом даного договору згідно п. 1.1, п.1.2 є зобов'язання у встановлений строк укласти Договір купівлі продажу транспортного засобу- марка ВАЗ; модель: НИВА; Рік випуску 2013.
В силу п. 1.5. Попереднього Договору сторони зобов'язалися укласти Основний договір 12 грудня 2017 року за умови повного виконання п. 2.1. цього Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Позивач свої зобов'язання в силу п. 2.1. попереднього договору виконав та перерахував на поточний рахунок Продавця ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» 30.000 грн.
Продавець свої зобов'язання вказані у п.1.5 Попереднього договору не виконав у встановлений строк.
Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобов'язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Позивач ОСОБА_3 27 грудня 2017 року звернувся з заявою до ТОВ «ВЕЛЕС АВТО» про повернення грошових коштів сплачених згідно попереднього договору, але відповіді на свою заяву до цього часу він не одержав.
Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із захисту прав споживачів при укладенні, розірванні договору, зокрема, попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та виконання зобов'язань за договором, які регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України та законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статі 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до положення ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Таким чином, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Велес Авто» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язався сплатити 30 000,00 грн. як аванс за основним договором, а ТОВ «Велес Авто» зобов'язалося укласти основний договір на п'ятий день після придбання автомобіля. Кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили.
ОСОБА_1 виконав п. 2.1 попереднього договору про необхідність перерахування грошових коштів у сумі 30 000,00 грн.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Частиною 1 статті 5 вищезазначеного закону встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.
Згідно з вимогами ст. 21 цього закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Аналізуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позивачем та ТОВ «Велес Авто» 07 листопада 2017 року недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Зважаючи на недійсність оспорюваного правочину, з ТОВ «Велес Авто» на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачені ним на виконання договору грошові кошти в сумі 30 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом.
Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.203, 625, 901, 903 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2019 р.

Суддя А.М. Гримайло