ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1414/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про визнання правочину щодо переказу коштів дійсним,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (УОФГВФО) на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про визнання правочину щодо переказу коштів дійсним», третя особа - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», обґрунтовуючи свою позовну заяву тим, що між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір банківського рахунка «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-006-000000070 від 04 квітня 2014 року про наступне: «1. Банк по ініціативі Клієнта відкриває Клієнту на його ім'я поточний рахунок № НОМЕР_1...». Через деякий час, між нею та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 10 травня 2016 року був укладений договір «Суперкапітал» (новий) з виплатою процентів в кінці місяця № 980-006-000235867. Згідно умов вказаного договору позивач передає у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп. на строк не більше 181 днів зі сплатою процентів. Договір «Суперкапітал» (новий) з виплатою процентів в кінці місяця 980-006-0 травня 2016 року від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» був укладений провідним фахівцем із залучення клієнтів Харчуковою О.В., яка діяла на підставі довіреності № 30-20/04 від 20.04.2016. Відповідно до умов Договору, ТОВ «ІРЦ» повертає грошові кошті та відсотки позивачу на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» НОМЕР_1. Відповідно до вищезазначених договорів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року здійснило дострокове повернення коштів у сумі 100000 грн. 00 коп. на рахунок № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», що належить Позивачу, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000235867 від 10 травня 2016 року», що підтверджується Випискою ПАТ «Банк Михайлівський» по особовим рахункам з 19.05.2016 року по 23.05.2016. Відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 23 травня 2016 року Правління Національного банку України прийняло рішення № 14 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних».

Національний банк України 12 липня 2016 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення №124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Згідно із зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову Олександру Юрійовичу з 05 вересня 2016 року.

Станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» на депозитному рахунку позивача залишок коштів становив: № НОМЕР_1 - 100000,00 (сто тисяч) грн.

15 липня 2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам, але позивача не було включено до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Натомість, листом № ЗГ1/2785 від 12.09.2016 «Щодо надання інформації» повідомлення про нікчемність правочину та листом № ЗГ1(К)/4910 від 13.09.2016 «Щодо надання інформації» з Додатком: Лист від 13 вересня 2017 року № ЗГ(К)/4910/1 повідомлення про нікчемність правочину Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» було направлене повідомлення про те, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року у сумі 100000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000235867 від 10.05.2016 року» на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, є нікчемним відповідно до підпункту 1 частини 3, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У зв'язку з викладеним позивач вважає рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про нікчемність переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 100000 грн., з при призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № № 980-006-000235867 від 10 травня 2016 року на рахунок № НОМЕР_1» незаконними та просить встановити правочин щодо переказу коштів дійсним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про визнання правочину щодо переказу коштів дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, пославшись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначив, що помилковим є висновок суду щодо належності заявленого спору до адміністративної юрисдикції, з огляду на те, що спір виник на підставі цивільно-правової угоди, а тому підпадає під цивільну юрисдикцію.

УОФГВФО до суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відзив аргументовано тим, що правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі позивача та його представника адвоката Дядейка О.О., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку.

Між позивачем та ТОВ «Інвестицаційно-розрахунковий центр» 10.05.2016 було укладено договір № 980-006-000235867.

Умовами договору передбачено, що позивач, ОСОБА_1, передає у власність ТОВ «ІРЦ» грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на строк не більше 181 днів зі сплатою процентів.

Відповідно до умов договору ТОВ «ІРЦ» повертає грошові кошти на відсотки позивачу на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Станом на день запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» на депозитному рахунку ОСОБА_1 залишок коштів становив 100 000,00 грн.

Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 12.07. 2015 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

З 15.07.2016 почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти, але позивача не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

23.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у порядку ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тобто публічною особою, спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно п.1 ч 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно- правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону № 4452-VI Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника, і мають компенсаційний характер, визначені вказаним Законом, а не договором між банком і клієнтом. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами ст. 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону (…) станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду (…) затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (…).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Саме тому в ч. 8 ст. 36 Закону № 4452-VI зазначено, що дія Закону № 2343-ХІІ на банки не поширюється.

Таким чином, немає підстав вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються з участю банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодування за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI), тому його не можна вважати спором у зв'язку з процесом ліквідації банку.

Частиною 2 ст. 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у аналогічній за обставинами справі № 813/921/16 та від 23 травня 2018 року 820/3770/16 та від 06 червня 2018 року №804/15159/15.

При цьому заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання правочину щодо переказу коштів дійсним не свідчить про те, що у даному випадку між сторонами виник спір про право цивільне. Як вбачається з наведених підстав цього позову, позивач не згодний з рішенням Фонду про відмову йому у виплаті грошової компенсації з посиланням на те, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року у сумі 100000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000235867 від 10.05.2016 року» на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, є нікчемним відповідно до підпункту 1 частини 3, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Сам по собі переказ коштів є не правочином, а дією по виконанню відповідної угоди, тобто юридичним фактом, і тому не може бути способом захисту права чи інтересу цивільного.

Таким чином, районним судом було зроблено вірний та належним чином вмотивований висновок про те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, і цей висновок доводами скарги не спростований.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.