У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Семенцова Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати кредитний договір № 01 від 16.01.2018 року, укладений між нею та АТ «Перший Український міжнародний банк» в особі відділення № 2 в м. Житомирі, недійсним.

Разом із позовною заявою позивач подала зяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що предметом позову є кредитний договір № 01 від 16.01.2018 року і щоб протягом розгляду справи відповідач не збільшував заборгованість позивача за кредитним договором, тому просить заборонити АТ Перший Український міжнародний банк» в особі Відділення № 2 в м. Житомирі вчиняти будь-які дії щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків кредитних коштів.

Дослідивши заяву та письмові матеріали справи, суддя дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якої позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У викладених у позовній заяві вимогах позивачем оспорюється кредитний договір № 01 від 16.01.2018 року та в разі задоволення позову і визнання кредитного договору судом недійсним у силу ч. 1 ст. 236 ЦК України такий правочин вважатиметься недійсним із моменту його вчинення, внаслідок чого всі здійснені нарахування по договору будуть безпідставними та не будуть передбачати обов`язку боржника з їх сплати, тому невжиття такого заходу забезпечення позову як заборона відповідачу здійснювати будь-які дії щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків кредитних коштів не призведе до утрудення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову щодо визнання правочину недійсним.

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суддя приходить до висновку, що заява є необгрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Семенцова