Справа № 184/2619/18
Номер провадження 2/184/136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Попівніч Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 року позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаною позовною заявою до відповідача та просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. від 23.12.2010 року за реєстровим номером 4189, належить житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 28.11.2018 року за №557 в ньому зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син позивача), та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з дня реєстрації за вказаною адресою і по теперішній час фактично не проживав. Де саме відповідач перебуває чи де працює позивачу не відомо. Відповідно до укладеного договору найму житла, укладеного 11.08.2014 року між позивачем та відповідачем, останній орендував безкоштовно кімнату у зазначеному будинку протягом тридцяти днів з моменту підписання договору найму житла, основною умовою якого було те, щоб на час проживання відповідача в житловому будинку його було офіційно зареєстровано в ньому. Дана вимога відповідача з боку позивача була виконана. Після спливу 30-ти денного терміну згідно договору найму відповідач зобов'язувався знятися з реєстрації, однак це зобов'язання останній не виконав. Відповідач не бере участі в утриманні, облаштуванні та благоустрою житлового будинку. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача створює для неї відповідні незручності, які обмежують права позивача вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, також вона обмежена у праві на отримання субсидії на житлово - комунальні послуги.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснила, що їй на праві власності належить будинок за АДРЕСА_1. На прохання свого чоловіка зареєструвала відповідача у вищезазначеному будинку. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача обмежують її права володіння, користування та розпорядження своїм майном, також вона обмежена у праві на отримання субсидії.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надав, а тому, враховуючи наявність згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, згідно положень ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 23.12.2010 року, посвідченого нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №4189 ОСОБА_5 подарувала своїй дочці, а ОСОБА_6 прийняла дар (безоплатно у власність) від своєї матері житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Державна реєстрація вказаного будинку здійснена на ім'я ОСОБА_1 КП «НМБТІ» 17.03.2011 року, реєстраційний номер 31987121 (а.с.10).

Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.02.2019 року.

Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №557 від 28.11.2018 року встановлено, що в буд.АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Відповідно до акту про встановлення факту від 10.12.2018 року, підписаного головою квартального комітету №3 м. Покров ОСОБА_7 в присутності сусідів - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою по АДРЕСА_1 не проживає і не проживав жодного дня, його місце перебування невідомо (а.с.12).

Згідно договору оренди житла від 11.08.2014 року ОСОБА_1 здає кімнату в будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 приймає вказану кімнату для безкоштовного проживання на протязі 30 днів з моменту підписання договору. На час проживання ОСОБА_1 дозволяє реєстрацію ОСОБА_2 у вказаному будинку. Через 30 днів з моменту підписання договору ОСОБА_2 зобов'язується знятися з реєстрації в Орджонікідзевському міському секторі державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та покинути тимчасове місце проживання (а.с.13).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, пояснив, що він проживає за адресою АДРЕСА_2. З позивачем ОСОБА_1 вони сусіди. За 17 років, які свідок проживає в своєму будинку він жодного разу не бачив відповідача ОСОБА_2 Зараз в будинку по АДРЕСА_1 ніхто не проживає, раніше проживали бабуся позивача, також бачив там позивача, її чоловіка та сина.

Свідок ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, в судовому засіданні пояснила, що з позивачем вони сусіди, відповідача не бачила ніколи та не знає. Будинок по АДРЕСА_1 позивач тримає як дачу більше десяти років. Свідок проживає в своєму будинку більше двадцяти років. Позивач з чоловіком та сином навідуються до будинку по господарству, мати позивача також приїжджає туди.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім'ї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, не є співвласниками будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування вказаним житловим будинком.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, судом береться до уваги загальновідомі обставини того, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 -VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров. На підставі Рішення №13 (8 сесії 7 скликання) Покровської міської ради Дніпропетровської області від 31.05.2016 року «Про затвердження переліку об'єктів топоніміки адміністративно - територіального устрою міста Покров у новій редакції», вулицю Московську перейменовано на вулицю Ясна. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 383, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 268, 272, 273, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3, судові витрати по справі у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому у ст. ст. 351 та 354-355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина