Справа № 336/5933/18
Провадження № 2/336/498/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, за змістом якого просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю квартирою 10 в будинку 70 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 10 в будинку № 70 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що їй, ОСОБА_1, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору від 01.07.2004 року № 596 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ ОСОБА_3

У зазначеній квартирі зареєстрована в якості члена родина дочка позивача ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_4 - відповідач по справі.

Як зазначає позивач, 26.07.2008 року дочка зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5 та переїхала проживати до чоловіка, через деякий час вони виїхали за межі України на постійне місце проживання, однак точне місце проживання та адреса за якою мешкає відповідач, позивачу невідомі.

За твердженням позивача, реєстрація місця проживання відповідача у належному їй житлі створює їй перешкоди у здійснені права власності, зокрема при продажу вказаної квартири реєстрація відповідача негативно вплине на її ціну, окрім того, позивач має складнощі в оформленні субсидії. Відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, жодних додаткових домовленостей між останньою та позивачем не встановлювалось. На теперішній час позивач бажає скористатися наданим законом правом на усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання в добровільному порядку неможливо, відтак позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавала, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою позивача.

Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є свекрухою позивача по справі, а відповідач є її внучкою, їй відомо, що відповідач по справі, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у зазначеній квартирі не мешкає, у 2008 році остання вийшла заміж та разом з чоловіком виїхала за межі України, наскільки їй відомо до Росії. На поставлені запитання відповідала, що відповідач добровільно залишила місце своєї реєстрації, її речей у вказаному житлі немає, наміру вселитися у спірну квартиру остання не виявляла, комунальні послуги не сплачує. Окрім того свідок зазначила, що у спірній квартирі буває через день, оскільки мешкає поряд з позивачем.

Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні, зазначила, що позивач по справі є дружиною її рідного брата, а відповідач відповідно племінниця. Свідок ОСОБА_7 дала аналогічні пояснення поясненням ОСОБА_6, підтвердила обставини зазначені у позові та пояснила, що у 2008 році після реєстрації шлюбу відповідач залишила своє місце реєстрації та виїхала з чоловіком за межі України. На поставлені запитання зазначила, що у спірній квартирі буває раз на тиждень, речей відповідача в квартирі вона не бачила.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 596 (а.с.5), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОП «ЗМБТІ» № 4361067 від 05.08.2004 року (а.с.6), копією технічного паспорту на зазначену квартиру (а.с.7-8).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 054892 (а.с.10) відповідач (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) у звязку з укладенням шлюбу з громадянином ОСОБА_5 змінила своє прізвище з «Лєх» на «Соболєва».

Відповідно до інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.11.2018 року (а.с.18) відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2004 року по теперішній час.

Як вбачається з акту обстеження квартири від 28.09.2018 року (а.с.9), підписаного сусідами позивача, останніми встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з вересня 2008 року, її речей в квартирі немає.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає позивач в позові, відповідач не мешкає у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з 2008 року. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартиріне мешкає з 2008 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) перешкоди в користуванні власністю - квартирою № 10 в будинку № 70 по вул. Магістральна в м. Запоріжжі, визнавши ОСОБА_2 (12.04.1985 року народженця, РНОКПП НОМЕР_2) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 10 в будинку № 70 по вул. Магістральна в м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 27.02.2019 року.

Суддя: Я.Р.Марко