Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/12162/16-ц

провадження № 61-24235св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача: Рура Наталія Вікторівна, Сокуренко Наталія Вікторівна , Крапівцева Олена Олександрівна , Васильєва Крістіна Вікторівна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Бойчука А. Ю. від 07 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я. від 10 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» м. Севастополя вона розмістила вклади (строкові банківські вклади (депозити)): № НОМЕР_1 (мультивалютний на три місяці) від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1000 грн, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних; № SAMDN НОМЕР_2 (стандарт на три місяці) від 13 листопада 2013 року в розмірі 295 165 грн та послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 (на строк 366 діб) від 29 квітня 2013 року в розмірі 2956,93 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 16% річних, на підставі яких АТ КБ «ПриватБанк» позивачем були довірені особисті грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями.

14 лютого 2014 року позивач вперше звернулася у відділення АТ «ПриватБанк» № 50 за адресою: м. Севастополь, вул. Невська, 1 з метою закриття договорів, рахунків, вкладів та отримання відповідних грошових коштів з рахунків та відповідних відсотків за договорами по вкладам. Працівники банку повідомили позивачу, що на даний час готівки не має і вони не мають змоги закрити рахунки. В подальшому позивач неодноразово зверталась за вказаною вище адресою до представників АТ КБ «ПриватБанк», однак в порушення договорів власні грошові кошти не отримала. 16 березня 2014 року банк повідомив позивача, що усі її рахунки заблоковано у зв`язку з анексією Автономної Республіки Крим.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти:

- за вкладом № НОМЕР_1 (мультивалютний на три місяці) від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1000 грн; 17% річних в розмірі 3589,73 грн; 3% від простроченої суми в розмірі 137,69 грн; упущену вигоду в розмірі 711,51 грн; інфляційні втрати, починаючи з березня 2014 року, в розмірі 994,8 грн;

- за вкладом № SАМDN601 (стандарт на три місяці) від 13 листопада 2013 року в розмірі 295 165 грн; 16% річних в розмірі 166 291,82 грн; 3% від простроченої суми в розмірі 13 843,70 грн; упущену вигоду в розмірі 193 807,58 грн; інфляційні втрати, починаючи з березня 2014 року, в розмірі 293 630,14 грн.

- за вкладом послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 (на строк 366 діб) від 29 квітня 2013 року в розмірі 2956,93 грн; 16% річних в розмірі 1393,12 грн; 3% від простроченої суми в розмірі 130,50 грн; упущену вигоду в розмірі 1795,8 грн; інфляційні втрати, починаючи з березня 2014 року, в розмірі 2630,18 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за вкладом № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2012 року грошові кошти в розмірі 1000 грн, проценти в розмірі 3589,73 грн, 3% від простроченої суми в розмірі 137,69 грн, інфляційні втрати в розмірі 994,8 грн; за вкладом № SАМDN601 від 13 листопада 2013 року грошові кошти в розмірі 295 165 грн, проценти в розмірі 166 291,82 грн; 3% від простроченої суми за вкладом в розмірі 13 843,70 грн, інфляційні втрати в розмірі 293 630,14 грн; за вкладом послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 від 29 квітня 2013 року грошові кошти в розмірі 2956,93 грн, проценти в розмірі 1393,12 грн, 3% від простроченої суми в розмірі 130,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 2630,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не виконує свої зобов`язання з повернення коштів за договорами банківських вкладів, а тому вимоги про стягнення суми вкладів та відсотків, нарахованих за процентною ставкою визначеною договорами, підлягають задоволенню. Встановивши факт порушення відповідачем грошового зобов`язання та посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, суд виходив із їх недоведеності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунках в банку та невиконання банком взятих на себе зобов`язань за договорами депозитного вкладу; позивачем на обґрунтування своїх вимог були надані лише копії заяв на оформлення вкладів, які не є договорами банківського вкладу та копії квитанцій, які не містять необхідних реквізитів як того вимагає пункт 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174. Безпідставним є задоволення судами вимог про стягнення процентів за депозитним договором. Судом не перевірено та не встановлено правильності нарахування процентів за договорами банківського вкладу, зокрема щодо процентних ставок, які діяли в період чинності договорів та після закінчення строків, на які вони були укладені. У рішенні не зазначено, за який період стягнуто проценти за депозитними договорами, правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат не перевірено. Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині вирішення позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 522/12162/16-ц з Приморського районного суду м. Одеси. Зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» м. Севастополя розмістила вклади (строкові банківські вклади (депозити)): № НОМЕР_1 (мультивалютний на три місяці) від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1000 грн, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних; № SAMDN НОМЕР_2 (стандарт на три місяці) від 13 листопада 2013 року в розмірі 295 165 грн та послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 (на строк 366 діб) від 29 квітня 2013 року в розмірі 2956,93 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 16% річних.

На виконання умов вищезазначених договорів банк відкрив на ім`я (вкладника) ОСОБА_1 депозитні рахунки, на яких обліковуються суми вкладів.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано заяви про оформлення вкладу із підписами уповноваженої особи банку та ОСОБА_1 ; квитанції АТ КБ «ПриватБанк» на вказані суми коштів, а також довідка Кримського регіонального відділення АТ КБ «ПриватБанк» № 49542564 від 16 травня 2014 року.

Копії квитанцій про внесення коштів знаходяться у справі, а оригінали були оглянуті в судовому засіданні в апеляційному суді.

Крім того, ОСОБА_1 надана довідка АТ КБ «ПриватБанк» № 7MFL6G9SL0JJ4707 від 12 лютого 2018 року, видана уповноваженою особою ОСОБА_5 філії «Южного Головного Регіонального» Правління» АТ КБ «ПриватБанк» із печаткою, якою підтверджені наявність у ОСОБА_1 рахунків із залишками коштів: послуга накопичування «Скарбничка» на суму 2956,93грн, «Стандарт» на суму 311466,06 грн, картка для виплат на суму 1069,46 грн, наявність картки універсальна, депозитної картки, картки для виплат.

14 лютого 2014 року позивач вперше звернулася у відділення АТ КБ «ПриватБанк» № 50 за адресою: м. Севастополь, вул. Невська, 1, із заявою про виплату грошових коштів за депозитними договорами, однак банком було відмовлено останній у її задоволенні та послідуючих заяв про повернення коштів.

З 18 березня 2014 року банком заблоковано карткові рахунки позивача і доступ до депозитних вкладів, у зв`язку з анексією Автономної Республіки Крим.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором від 05 жовтня 2012 року № 5478 становить: 1000 грн - сума вкладу; 3589,73 грн - 17% річних, нарахованих за період з березня 2014 року по грудень 2016 року; 137,69 грн - 3% річних від простроченої суми; 994,80 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з березня 2014 року по грудень 2016 року; за договором № SAMDN4601 від 13 листопада 2013 року заборгованість становить: 295 165 грн - сума вкладу; 166 291,82 грн - 16% річних, нарахованих за період з березня 2014 року по грудень 2016 року; 13 843,70 грн - 3% річних від простроченої суми; 293 630,14 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з березня 2014 року по грудень 2016 року; за договором «Копилка» № НОМЕР_3 від 29 квітня 2013 року становить: 2956,93 грн - сума накопичення; 1393,12 грн - 16% річних, нарахованих за період з березня 2014 року по грудень 2016 року; 130,50 грн - 3% річних від простроченої суми; 2630,18 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з березня 2014 року по грудень 2016 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначають наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що позивач довів внесення грошових коштів до каси банку та існування між нею і відповідачем договірних правовідносин. На підтвердження укладання договорів банківського вкладу позивачем були надані до суду заяви про оформлення вкладу із підписами уповноваженої особи банку та ОСОБА_1; довідка Кримського регіонального відділення АТ КБ «ПриватБанк» № 49542564 від 06 травня 2014 року. Під час апеляційного перегляду справи позивач надала для огляду в судовому засіданні оригінали квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких ОСОБА_1 вносила до банку грошові кошти у розмірі 1000 грн, 295 165 грн, 2 956,93 грн за депозитними договорами. Зазначені квитанції підписані касиром банку. Тобто факт укладення договорів банківського вкладу та внесення заявлених у позові коштів позивачем є доведеним.

Встановивши факт укладення сторонами договорів банківського вкладу, звернення позивача про повернення належних їй коштів, а також відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання, суди попередній інстанцій дійшли правильного висновку, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів, яке відповідач не виконав.

Доказів повернення вкладів банк суду не надав.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено знаходження коштів на відповідних рахунках у банку, не узгоджуються з матеріалами справи та суперечать виданими самим же АТ КБ «ПриватБанк» довідкам № 49542564 від 16 травня 2014 року та № 7MFL6G9SL0JJ4707 від 12 лютого 2018 року.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на те, що зобов`язання за видачу позивачу вкладів не повинен нести банк, оскільки його майно конфісковане та знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, є необґрунтованими, оскільки договір банківського вкладу укладений між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпрі, стороною договору банківського вкладу із позивачем було саме АТ КБ «ПриватБанк», а не його філія, і саме воно брало на себе зобов`язання по виконанню договору, а тому припинення діяльності філії АТ КБ «ПриватБанк» на окупованій території Автономної Республіки Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за її вимогою.

Разом із тим, перевіряючи доводи скарги та ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів касаційного суду виходить з такого.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19), у якій Велика Палата погодилася із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та не знайшла підстав для відступу від них.

Так, згідно Пам`ятки клієнта, з умовами якої погодилася позивач, підписуючи заяви на оформлення вкладів у АТ КБ «ПриватБанк», у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження вкладу, то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується не однократно без заяви клієнта. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуючи депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу без укладання додаткових угод.

Суд установив, що 05 жовтня 2012 року був укладений вклад мультивалютний № НОМЕР_1 на три місяці; 13 листопада 2013 року - вклад стандарт № SAMDN НОМЕР_2 на три місяці та 29 квітня 2013 року підключена послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 (на строк 366 діб).

Із позовної заяви вбачається, що позивач 14 лютого 2014 року вперше звернулася у відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про закриття договорів банківських вкладів та повернення відповідних грошових коштів з нарахованими відсотками за договорами по вкладам.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просила стягнути з банку на свою користь проценти за вкладами за період з березня 2014 року по грудень 2016 року, тобто поза межами строку їх дії за процентноюставкою, передбаченою цими ж договорами (16% та 17% річних).

Проте суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком районного суду, який частково задовольнив позов, положення частини першої статті1058 та статті1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов передчасного висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цими ж договорами (16% і 17% річних), не врахувавши, що умовами договорів не визначено розміру ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним.

Отже, апеляційний суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з'ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягуючи з відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі, суд не перевірив правильність їх нарахування позивачем, не врахував, що 3% річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат без змін.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин постанова апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнята з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 червня 2018 року було зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів за договорами банківського вкладу у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення в цій частині підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року в частині вирішення позову про стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 процентів за договорами банківського вкладу, 3% річних та інфляційних втрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2018 року в частині вирішення позову про стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1000 грн за вкладом № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2012 року; 295 165 грн за вкладом № SАМDN601 від 13 листопада 2013 року; 2956,93 грн за вкладом послуга накопичення «Копилка» № НОМЕР_3 від 29 квітня 2013 року, залишити без змін.

Поновити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2017 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів за договорами банківського вкладу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська Судді: Н. О. Антоненко Є. В. Коротенко В. П. Курило В. М. Коротун