Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 760/8158/15-ц

провадження № 61-33256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій», ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року в складі судді Кушнір С. І. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Усика Г. І., Слюсар Т. А.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» (далі - РССКП «Київський крематорій»), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування наказу, відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача, директора РССКП «Київський крематорій» ОСОБА_2, при видачі наказу № 111-к від 10 квітня 2015 року, скасувати наказ № 111-к від 10 квітня 2015 року, стягнути на його користь з відповідача РССКП «Київський крематорій» 2 250,00 грн моральної шкоди, стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 2 250,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року по цивільній справі № 760/8158/15-ц у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 28 березня 2016 року позивач в Апеляційному суді м. Києва ознайомився в матеріалах справи 760/9269/15-ц, провадження 22-ц/796/3830/2016, з колективним договором РССКП «Київський крематорій», відповідно до додатку № 6 якого, головний інженер підприємства відноситься до категорії працівників з ненормованим робочим днем, а отже 06 квітня 2015 року з 15:20 до 16:20 годин протягом робочого часу позивач міг відлучатися у справах підприємства, оскільки ненормований робочий день не передбачає обмеження у певних рамках знаходження на території підприємства, а тому за ці дії не могло бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Суд при розгляді справи не витребував та не досліджував колективний договір. Обставина, що позивач 06 квітня 2015 року мав ненормований робочій день є нововиявленою обставиною у справі, про яку стало відомо лише 28 березня 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року, відмовлено у задоволенні заяви.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що з урахуванням всіх доказів, отриманих, вивчених та досліджених в судовому засіданні, заява ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, не підлягає задоволенню, оскільки ознайомлення позивача з додатком до колективного договору, де зазначено, що головний інженер відноситься до працівників, яким надається відпустка за роботу з ненормованим робочим днем не є нововиявленою обставиною, не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом. Витяг з колективного договору є в матеріалах справи та був вже відомий суду як засіб доказування, який оцінений судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 760/8158/15-ц і витребувано її з Солом`янського районного суду м. Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини та не довели обставини, що мають значення для справи, які суди вважали встановленими.

Судом апеляційної інстанції проведено упередженим та незаконним складом суду, яким позивач був позбавлений конституційного права на правову допомогу.

У касаційній скарзі зазначається, що ОСОБА_1 мав ненормований робочий день, дана обставина не досліджувалася, хоча насправді, суд не витребував колективний договір, який підтвердив би зазначене, а відповідачі на неодноразові службові записки ОСОБА_1 у добровільному порядку копію колективного договору з додатками не надавали. Нововиявленою обставиною є не документ (колективний договір чи додаток до нього № 6), а обставини, що ОСОБА_1 мав ненормований робочий день.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що наказом № 111-к від 10 квітня 2015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме у зв`язку з самовільним залишенням ним свого робочого місця та відсутності на робочому місці 06 квітня 2015 з 15:00 до 17:00, до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, та, додатково, пунктом 2 наказу позбавлено заохочення, а саме місячної премії протягом дії дисциплінарного стягнення.

З вказаного наказу вбачається, що підставою для його застосування стала доповідна записка першого заступника директора ОСОБА_3 та письмові пояснення головного інженера ОСОБА_1 .

Відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку РССКП «Київський крематорій», погоджених головою профкому та затверджених директором РССКП «Київський крематорій» 07 квітня 2014 року, працівники РССКП зобов`язані суворо дотримуватися встановленої технології надання ритуальних послуг, працювати чесно і сумлінно, додержуватись дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження керівництва підприємства, а також функції, які визначені їх посадовими інструкціями.

Розділом 6 вказаних правил визначена тривалість робочого часу працівників підприємства, час початку і закінчення роботи. Робочий день встановлено з 09:00 до 18:00 годин, та в п`ятницю до 16:45 годин, з перервами для відпочинку з 13:00 до 13:45.

Як вбачається з письмових пояснень позивача від 07 квітня 2015 року, він був відсутній на робочому місці тому, що завозив до Держгірпромнагляду складене ним оскарження акту перевірки РССКП «Київський крематорій», яка на його особисту думку, була упередженою та відбувалася з порушеннями.

Позивач, оскаржуючи наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення, посилався на те, що він самовільно не полишав робоче місце, а діяв в інтересах РССКП «Київський крематорій», виконуючи обов'язки головного інженера та доручення директора РССКП «Київський крематорій».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій -без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 361 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи), рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них на час розгляду справи, а і те, що такі обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи) відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи), були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи).

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Звернувшись до суду першої інстанції із відповідною заявою, заявник послався на те, що він не був ознайомлений з колективним договором та не знав, що посада яку він займав (головний інженер підприємства) відноситься до категорії працівників з ненормованим робочим днем.

Дана обставина не може бути визнана нововиявленою обставиною, оскільки навіть якщо заявнику не було відомо про умови колективного договору, проте, працюючи та займаючи певну посаду та виконуючи певні обов`язки, заявнику повинно було бути відомо про те, до якої категорії відноситься його посада та які в нього умови праці.

Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів, не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній чи касаційній скарзі або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК (в редакції на момент розгляду справи), не є нововиявленими обставинами.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини, що склалися та правильно відмовили ОСОБА_1 у перегляді рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року у зв`язку із нововиявленими обставинами, оскільки ті обставини, на які послався заявник такими не є.

Пояснення заявника ОСОБА_1 у якості свідка, жодним чином не впливають на правильність висновків рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Грушицький А. І.
Сердюк В. В.
Фаловська І. М.