18.02.2019 Єдиний унікальний номер 205/5857/18
Єдиний унікальний номер судової справи 205/5857/18
Номер провадження 2/205/77/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2019 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського центру зайнятості в особі спеціаліста ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 серпня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 міського центру зайнятості в особі спеціаліста ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.07.2018 до Новокодацького відділення ОСОБА_2 міського центру зайнятості за допомогою у працевлаштуванні звернувся ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Профільний фахівець з питань працевлаштування ОСОБА_3, до якого його спрямували, після перевірки належних документів, видав ОСОБА_1 три направлення на працевлаштування від 18.07.2018 за № 0025002, № 0127006, № 0001003 на робочі місця: експедитор, сортувальник поштових відправлень та виробів друку та інженер відповідно, і запропонував працевлаштуватися до 24.07.2018.

Оскільки має вищу освіту фізика, викладача фізики, а останні 10 років працював інженером-електриком 1-ї категорії, спробував заперечувати проти направлень не за фахом, але спеціаліст центру ОСОБА_3 не звернув на це уваги.

24.07.2018 за умовами працевлаштування повернув до центру корінець № 001003 на робоче місце інженер з відміткою про відмову в прийнятті його на роботу, а направлення на роботу експедитором та сортувальником поштових відправлень залишив без руху, оскільки вони не відповідають його фаху. Спеціаліст центру зайнятості ОСОБА_3 відмовила ОСОБА_1 у наданні йому статусу безробітного, вважаючи його дії відмовою від запропонованої ним підходящої роботи.

Останнім місцем роботи ОСОБА_1, згідно запису у трудовій книжці, є посада інженера 1-ї категорії енергетичного цеху, отже робота, запропонована йому фахівцем центру зайнятості не може вважатися підходящою і відмова у наданні ОСОБА_1 статусу безробітного є незаконною.

На підставі викладеного, просить стягнути зі спеціаліста ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням у розмірі 4 704,50 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року позивача звільнено від сплати судового збору, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

28 січня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В обґрунтування розміру заподіяної шкоди зазначив, що розмір матеріальної шкоди був обмежений позивачем сумою у 4 704,50 грн., що є розміром середньої заробітної плати за липень 2018р. по м. Дніпро за 15 діб. У п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦПК України вказано, що: «Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)». Враховуючи те, що Державна служба зайнятості створена з метою сприяння працевлаштуванню населення, фахівець цієї служби з питань працевлаштування ОСОБА_3 у разі належного виконання своїх обов'язків мала б запропонувати підходящу роботу, або надати статус безробітного з 18.07.2018р. згідно п. 2 ст. 43 ЗУ України «Про зайнятість населення», а саме: «Статус безробітного надається... особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації...», але фахівець ОСОБА_3 не зробила ні того, ні іншого, а незаконно відмовила у наданні статусу безробітного, не запропонувавши підходящої роботи і залишивши без коштів на існування.

Зазначив, що спеціаліст ОСОБА_3 повинна була зареєструвати його як безробітного та призначити допомогу з безробіття у розмірі 544 грн. на місяць, протягом 12 місяців.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 18.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 міського центру зайнятості з метою працевлаштування.

18.07.2018 відповідачем ОСОБА_2 міським центром зайнятості ОСОБА_1 видано направлення на працевлаштування:

- ІТМ МАНУ Україна і Національного космічного агентства, інженер (заробітна плата 3723.00 гри., фактична адреса підприємства: м. Дніпро вул. Ляшко-Попеля, 15), результат відвідування - кандидатура не відповідає вимогам;

- ТОВ «ДК Дніпротрейд», експедитор (заробітна плата 3800,00 грн., фактична адреса підприємства: м. Дніпро вул. Енергетична, 14а), вакансія не опрацьована, направлення на працевлаштування не повернуто до центру зайнятості;

- ПАТ «Укрпошта», сортувальник поштових відправлень та виробів друку (заробітна плата 6000,00 гри., фактична адреса підприємства: м. Дніпро пр. Дмитра Яворницького, 62), вакансія не опрацьована, направлення на працевлаштування не повернуто до центру зайнятості.

24.07.2018 ОСОБА_1 відмовлено в надані статусу безробітного на підставі пп. 5 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, у звязку із не відвідуванням роботодавця та неподанням в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування.

Пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 1 статті 46 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Відповідно п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) статус безробітного надається особам, які зазначені у ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до ст. 46 зазначеного Закону.

У разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Особа зобов'язана подати центру зайнятості протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні.

Якщо в зазначений строк особа подає центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про відмову у працевлаштуванні або відстрочення вирішення питання щодо працевлаштування у зв'язку з необхідністю проходження медичного та наркологічного огляду, призначення дати конкурсного відбору, такій особі надається статус безробітного з дня подання відповідної заяви.

Невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування є підставою для відмови у наданні статусу безробітного згідно пп. 5 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та введення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом неодноразово розяснено позивачу його право уточнити позовні вимоги, оскільки відповідно до позовної заяви відповідачем по справі є ОСОБА_2 міський центр зайнятості в особі спеціаліста ОСОБА_3, однак відповідно до прохальної частини позивач просить стягнути на його користь кошти на відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням у розмірі 4 704,50 грн. саме з ОСОБА_3 Однак, позивач не скористався своїм правом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом другим частини другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути зі спеціаліста ОСОБА_2 міського центру зайнятості ОСОБА_3 на його користь кошти на відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням у розмірі 4 704,50 грн.

Однак, рішення ОСОБА_2 міського центру зайнятості про відмову в надані статусу безробітного від 24 липня 2018 року у встановленому законом порядку позивачем не оскаржувалось та на час розгляду справи не визнано протиправним, тобто з боку позивача не доведено факт протиправності зазначеного рішення, з яким він повязує заподіяну йому матеріальну шкоду.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з чим вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 77, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського центру зайнятості в особі спеціаліста ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням у розмірі 4 704,50 грн. - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Суддя Н.Г. Остапенко