Справа № 182/5345/18
Провадження № 2/0182/1056/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополя за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного редактора газети ІНФОРМАЦІЯ_2" ОСОБА_2 , власника веб-сайту ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного редактора газети ІНФОРМАЦІЯ_2" ОСОБА_2 , власника веб-сайту ОСОБА_3 та просить визнати інформацію про причетність його до розбещення неповнолітніх, яка розміщена відповідачем 24.09.2016 року в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" розміщеній на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет в публікації під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 - недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість честі, гідності та ділової репутації; зобов'язати ОСОБА_2 спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію про нього - шляхом публікації на головній сторінці газети ІНФОРМАЦІЯ_2" розміщеній на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет, інформації наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_2" спростовує недостовірну інформацію, поширену 24 вересня 2016 року щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх та визнає неправомірність поширення такої інформації". Також просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 100000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність (а.с.7-11)

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 24.09.2016 року в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" розміщеній на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі інтернет було розміщено публікацію під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 У вказаній публікації було зазначено його прізвище, ім'я та по-батькові, як особи яка займається розбещенням неповнолітніх. Також до зазначеної публікації додавався відеозапис із його участю, де зокрема його звинувачено у розпусних діях відносно неповнолітніх, при цьому автором публікації вживаються образливі слова на його адресу. Вважає, що фактично автор публікації заявив про його причетність до тяжкого злочину. Приписувані йому автором публікації дії, фактично підпадають під низку злочинів, зокрема передбачених ст.155,156 КК України. Проте він такі злочини не вчиняв, що підтверджується відсутністю кримінального провадження відносно нього за даними фактами. Тому зазначена інформація підлягає спростуванню, оскільки є недостовірною, та такою що не відповідає дійсності і негативно впливає на його репутацію. Він звертався до редакції газети та просив надати йому можливість спростувати вказану інформацію в публікації з детальним викладенням обставин подій про які йде мова та про роль осіб які за всім цим „стоять", з наведенням фактів та ін., зокрема що так звані „мої відео-зізнання" були вибиті з мене певними особами із застосуванням фізичної сили та психологічного тиску та що відносно вказаних осіб Нікопольським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області заведено кримінальне провадження. Однак працівниками редакції йому було категорично відмовлено навіть у спілкуванні по телефону. Його письмове звернення про спростування недостовірної інформації стало підставою не для надання йому відповіді, а для нової публікації, де головний редактор ОСОБА_2 опублікував його лист , а окрім того висловив образи на його адресу, погрози, також опублікував незаконно записану ним телефонну розмову між ними, де він використовує нецензурну лайку та погрожував новими іншими публікаціями. Поширена про нього недостовірна негативна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян, і тим самим принижує його честь, гідність та ділову репутацію сере широкого кола осіб. В місті Покров Дніпропетровської області, де він мешкає, вищезазначена неправдива інформація, розповсюджена відповідачем обговорюється до теперішнього дня. Він втратив багатьох друзів, знайомих. Від нього відвернулись близькі та рідні люди. Він не може влаштуватись на постійну роботу, так як місто, де він мешкає є невеликим і будь-яка інформація про людину поширюється дуже швидко. На підставі душевних хвилювань, викликаних незаконними діями відповідача, в нього розпочалась депресія, його психічний та фізичний стан погіршився. Він втратив нормальний сон. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він не може нормально працювати і відпочивати, що завдає сильних моральних страждань. Через вище вказану публікацію, негативне ставлення з боку інших людей виникло до його сина ОСОБА_4. До сьогоднішнього дня син перебуває у подавленому стані. Наведене спричиняє моральні страждання не тільки синові, а й йому як батьку. Крім того, вищевказана публікація розповсюджена в мережі Інтернет, зокрема на порталі „YOU tube" та стала доступна багатьом користувачам Інтернету всього світу. Завдану відповідачем моральну шкоду він оцінює у розмірі 100000 грн.

Відповідач - головний редактор газети ІНФОРМАЦІЯ_2" ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.

Відповідач - ОСОБА_3 власник веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3, відзиву на позов не подала.

Будь-яких інших заяв та клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

21.08.2018 року по справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33)

Ухвалу суду про відкриття провадження направлено учасникам справи за місцем офіційної реєстрації та опубліковано оголошення про розгляд справи на веб-сайті судової влади (а.с.30-32,36-38,47-52).

Позивачу ухвала суду направлялась за адресою для листування зазначеною ним у позовній заяві та була повернута з відміткою на поштовому відправленні „За закінченням терміну зберігання".

Поштові конверти з рекомендованим поштовим повідомленням разом з копією ухвали суду про відкриття провадження, копією позову та доданих документів, які направлялись неодноразово судом за місцем реєстрації учасників справи (позивача та відповідачів) повернуті до суду із відмітками „за закінченням терміну зберігання", що свідчить відсутність осіб, всіх учасників справи, за адресою місцезнаходження, що зареєстроване у встановленому законом порядку(а.с. 30-32,36-38,47-52).

18.10.2018 року позивач ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи(а.с.38,39)

Згідно приписів ч.4, ч.6, ч.7 , ч.10 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, в разі якщо ухвалу про відкриття провадження у справі та додані документи було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат ( юридична особа) повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Окрім того , відповідно до ч.6 статті 128 ЦПК України , копія ухвали, копія позову і доданих документів була направлена на офіційну електронну адресу редакції газети ІНФОРМАЦІЯ_2" ІНФОРМАЦІЯ_3, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_5, які були доставлені відповідачам 07.02.2019 рок (а.с.53-58)

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про обізнаність сторін про розглядуваний спір судом.

Оскільки відповідачами відзив на позов у встановлений судом строк не подано, то відповідно до статті 191 ЦПК України суд вирішує спір на підставі наявних матеріалів справи.

Судом встановлено.

24.09.2016 року в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" розміщеній на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі інтернет було розміщено публікацію під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 в рубриці ІНФОРМАЦІЯ_6 від автора ОСОБА_5(а.с.14).

У вказаній публікації було зазначено прізвище, ім'я та по-батькові позивача ОСОБА_1 , місце його проживання, додано відеозапис із його участю та автором надано оцінку і коментар доданому до публікації відео з назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 від читачів газети.

ОСОБА_1 звертався до відповідачів із вимогою від 28.10.2016 року про спростування недостовірної інформації розміщеної 24.09.2016 року в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі інтернет (а.с.17-18).

Відповідачі інформацію не спростували і 01.11.2016 року розмістили в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі інтернет сканкопію письмової вимоги ОСОБА_1 з коментарем(а.с.15-16)

Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень, наданих судам у п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи", зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 від "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В п. 43 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кастеллс проти Іспанії" від 23 квітня 1992 року суд зазначив, що преса відіграє непересічну роль у правовій державі. Хоча вона не може переступати певні межі, встановлені зокрема й заради захисту репутації інших осіб, та зобов'язана, втім, передавати - у спосіб, що не суперечить її обов'язкам - інформацію й ідеї щодо політичних проблем та інших тем, що становлять суспільний інтерес.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "X. Жизельс проти Бельгії" в березні 1997 року Суд нагадав, що: "... свобода журналістів обіймає звернення до деякої дози перебільшення і навіть провокації". У цій же справі в доповіді Європейської Комісії з прав людини підкреслено: "... загальний інтерес у публічному обговоренні, якщо його предмет достатньо серйозний, навіть якщо при цьому використовуються образливі або шокуючі висловлення, переважають над законним інтересом захисту репутації інших людей".

Також у рішенні у справі "Де Хеєс і Гільзес проти Бельгії" стаття 10 Конвенції захищає не лише висловлені відомості і судження, але й форму, в якій це робиться. В той же час свобода журналістів включає право на можливу долю перебільшення і навіть провокації.

Крім цього, у справі "Укрпресгрупа проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив наступне. "... на пресу не лише покладено обов'язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль "вартового суспільства...", "журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть провокаційних..."

З матеріалів справи вбачається, що інформацію про позивача було поширено в розділі від читачів від автора ОСОБА_5 з додаванням відеозапису на якому про зазначені в статті факти давав пояснення особисто позивач ОСОБА_1 (а.с.14) .

Інформація та відео було поширено відповідачами 24.09.2016 року та не містить прямих недостовірних відомостей, викладена у формі загальної інформації про подію, яка відбувалась щодо позивача та містить суб'єктивні судження авторів про розказане ОСОБА_1 на відео.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до поліції 19.10.2016 року майже через місяць з дня розміщення інформації в Інтернет виданні відповідачів з повідомленням про кримінальне правопорушення відносно нього громадянином ОСОБА_5 та невідомих громадян(а.с.19), а потім до суду щодо внесення його заяви до ЄДРСР (а.с. 21-22).

Суд звертає увагу, що звернення ОСОБА_1 19.10.2016 року до поліції та 29.11.2016 року до суду про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно нього невідомими особами 23.09.2016 року, не містить інформації про те, що ОСОБА_1 змушували до визнання протиправних дій, яке міститься на відео та оприлюднено відповідачами (а.с. 19-22). А отже наявність зазначеного позивачем кримінального провадження за його зверненням не є доказом недостовірності інформації , яка розміщена 24.09.2016 року в газеті ІНФОРМАЦІЯ_2" на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі інтернет під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 в рубриці ІНФОРМАЦІЯ_6 від автора ОСОБА_5 .

Тому, за наявними матеріалами справи, суд вважає, що у даній публікації наведена вся повнота відомої відповідачам на той момент інформації наданої читачем , в якій автором надана суб'єктивна оцінка дій позивача на підставі особистих пояснень ОСОБА_1 на відеозапису.

Доводи позивача, що поширена відповідачем інформація є недостовірною не доведена при судовому розгляді справи , оскільки згідно зі статтею 277 ЦК України ( в редакції чинній на час розгляду справи) і статтею 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є недостовірною покладається також на позивача, а частина 3 статті 277 ЦК України про презумпцію недостовірності, на яку посилається позивач, виключена згідно із Законом України від 27.03.2014 р. N 1170-VII.

Встановивши обставини справи за наявними матеріалами, суд вважає, що в даному випадку не мало місце поширення відповідачами неправдивих відомостей.

Отже , твердження позивача про порушення відповідачами його особистих немайнових прав не підтверджено належними та допустимими доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання оскаржуваної інформації недостовірною, а тому вимоги про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, які в даному випадку є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною також задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір не покладається на відповідачів, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,23, 277,297 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 10-12, 76-81, 83, 89, 133,137, 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 01.03.2019 року.

Анкетні дані учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_2, АДРЕСА_1)

Відповідач - Головний редактор газети „ГОРОД Никополь"(53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. І.Сірка,8/2)

Відповідач - ОСОБА_3 власник веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3)

Суддя: А. Г. Багрова