КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/252/18 Головуючий 1 інстанція - Керекеза Я.І.
Провадження № 22-ц/824/1786/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.,

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2014 року і до досягнення повноліття дитиною. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 рік утворилась заборгованість, що становить 21416 грн.17 коп..

Просив стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7357 грн. 00 коп.

23 травня 2018 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6152 грн.00 копійок.

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного сду Київської області від 07 вересня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої вимоги мотивує тим, що при постановленні рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідач не надала доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від неї причин. Зазначає, що відповідно до Сімейного Кодексу України обов'язок матеріально утримувати та виховувати дітей покладається на обох батьків.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду від 07 вересня 2018 року залишити без змін. Зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з її вини, оскільки з вересня 2014 року по 21 серпня 2017 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною і не мала змоги сплачувати аліменти в розмірі 700 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно, ст. 357 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 31 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення повноліття.

На виконання вищевказаного рішення суду 20.08.2014 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист.

Відповідно до довідки розрахунку Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 07.11.2017 за №13537-13538 загальна сума заборгованості станом на 01.11.2017 становить 22016 грн.12 коп.

Відповідно до довідки розрахунку Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 19.01.2018 за №809 загальна сума заборгованості станом на 31.12.2017 становить 21416 грн.12 коп.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_4 відсутня у виникненні заборгованості по сплаті через те, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, не працювала, лише отримувала допомогу по догляду за дитиною, при цьому намагалася сплачувати аліменти, хоча і не в повному розмірі.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 25.09.2014 року 09.08.2017 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується випискою з наказу ТОВ «Завод металовиробів «Вертикаль» №111-К від 01 вересня 2014 року.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради від 24.05.2018 за №265 ОСОБА_4 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради та отримувала допомогу по догляду за дитиною до трьохрічного віку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 860 грн. з 01.09.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_5.

Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною відповідачка не мала змоги сплачувати аліменти в повному обсязі, тому сплачувала по 100 грн.00 коп., починаючи з березня 2017 року сплачує аліменти в розмірі 1020 грн.00 коп. - 700 грн.00 коп. аліментів, решту - в рахунок погашення заборгованості.

В суді першої інстанції відповідач не заперечував, що позивач сплачувала аліменти частково щомісяця в розмірі 100 грн. та наразі сплачує по 1020 грн. щомісяця.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості по їх сплаті через те, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, не працювала, лише отримувала допомогу по догляду за дитиною.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Керуючись ст. ст. 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 25 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: