Справа № 125/323/19
Провадження № 22-ц/801/1624/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 125/323/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року, постановлено у складі судді Хитрук В. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від спільного проживання з ОСОБА_2 в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішенням Барського районного суду від 15 серпня 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Судового наказу Барського районного суду від 11 січня 2019 року з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року з ј до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до повноліття дитини.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року відмовлено в позові.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не було в повній мірі враховано усіх доводів позивача, а саме те, що на його утриманні перебуває син ОСОБА_5 та відповідно до судового наказу Барського районного суду від 11 січня 2019 року з нього стягуються на користь дружини ОСОБА_4 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно. Аліменти на користь доньки ОСОБА_3 складають таку ж суму. Кошти, які залишаються у позивача йому недостатньо, оскільки він хворіє та витрачає кошти на придбання ліків та на його утриманні перебувають непрацездатні батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Барського районного суду від 15 серпня 2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Судового наказу Барського районного суду від 11 січня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання доньки не надав, а обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача дитини від іншого шлюбу не може слугувати достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки ОСОБА_1 є працездатним, працює на Південно-західній електричній системі, а отриманий ним розмір заробітної плати дає можливість сплачувати аліменти, розмір яких визначений рішенням суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовуються правильні висновки суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки він є працездатним, розмір аліментів, які він сплачує за виконавчими листами становить 50 відсотків його заробітної плати, а тому зважаючи на розмір заробітної плати позивача, останній має можливість сплачувати аліменти на дочку, розмір яких визначений рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2013 року.

Суд при цьому враховує, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру аліментів дочці повивача порівняно з його сином призведе до порушення її прав.

Доказів необхідності здійснення позивачем значних витрат на лікування суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на утриманні позивача перебувають непрацездатні батьки не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на дочку, оскільки зазначена обставина не звільняє позивача від обов`язку сплачувати аліментів в розмірі, який би забезпечував найкращі інтереси дитини. Крім цього мати позивача ОСОБА_7 відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою-підприємцем.

Інші аргументи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 травня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис С. К. Медвецький

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота