КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 358/509/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9948/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут Плюс» про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування державної реєстрації та витребування з незаконного володіння земельних ділянок,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року,

встановив:

у квітні 2017 р. позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 29 грудня 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та СТОВ «Добробут Плюс», посилаючись на те, що вони не підписували вказані договори. В ході розгляду справи - 19.08.2018 позивач ОСОБА_3 помер і до участі в справі в якості його правонаступника було залучено ОСОБА_1 .

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В новій редакції апеляційної скарги представник позивача - ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування земельних ділянок із незаконного володіння, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Чайка О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - Чайки О .В ., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 5,9266 га, кадастровий номер :02:001:0012, а ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 5,9266 га, кадастровий номер :02:001:0011, яку він успадкував після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обидві земельні ділянки знаходяться на землях Побережківської сільської ради Богуславського району Київської області.

Позивачі вказували, що Договори оренди земельних ділянок від 29 грудня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з СТОВ «Добробут Плюс» не підписували, а тому просили визнати їх недійсними, зобов`язати Реєстраційну службу Богуславського міськрайонного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію вказаних договорів оренди, витребувати на їх користь земельні ділянки з незаконного володіння відповідача та передати їх за актом приймання-передачі.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані договори оренди є неукладеними, сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки орендодавці їх не підписували, не було здійснено державної реєстрації договорів оренди, а тому ним невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів. Відмовляючи в задоволенні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції зазначив, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідними вимогами про витребування земельних ділянок або усунення перешкод у користуванні, якщо його права порушуються іншою особою.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача - ОСОБА_2 тільки в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, представник відповідача апеляційної скарги на рішення суду не подавав, а тому рішення в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Як видно з матеріалів справи, 29 грудня 2012 року від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як орендодавців з СТОВ «Добробут Плюс» як орендатором були укладені Договори оренди земельних ділянок :02:001:0011 та :02:001:0012 строком на 10 років.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на норми матеріального права - положення Закону України «Про оренду землі», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», стст. 203, 207, 208, 215, 638 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Чайка О.В. визнає, що СТОВ «Добробут Плюс» не виконало передбачений законом і договором обов`язок державної реєстрації договорів оренди, а тому вони не можуть вважатись такими, що набрали чинності. В судовому засіданні представник відповідача також визнала, що оспорювані договори не були підписані орендодавцями.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року було задоволено клопотання представника позивачів та призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу. Згідно Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2938-2940/18-32 від 25.02.2019 підписи від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Договорах оренди від 29.12.2012 в графі «Орендодавець» та Актах приймання-передачі земельної ділянки були виконані не ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , а іншою особою.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). В ч. 2 ст. 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при вирішенні вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Так, відмовляючи в задоволенні вимоги про витребування земельних ділянок, суд першої інстанції зазначив, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогами про витребування земельних ділянок з чужого володіння.

Згідно положень ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (ч. 1 та 5 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В ч. 1 ст. 1212 ЦК України закріплено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ч. 3 цієї ж статті положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

В рішенні суд першої інстанції послався, однак не застосував положень ч. 1 ст. 264 ЦПК України, в яких вказується, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не позбавлений права заявити вимогу про витребування належних йому земельних ділянок з чужого незаконного володіння на підставі ст. 212 ЗК України, ст. 387 ЦК України є невірним, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про задоволення цієї вимоги. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати по справі суд розподіляє з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та стягує на користь позивача з відповідача суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року скасувати в частині вирішення вимог про витребування земельних ділянок та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та витребувати із незаконного володіння Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут плюс» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,9266 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:004:0012, та земельну ділянку площею 5,9266 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0011, які розташовані на землях Побережківської сільської ради в Богуславському районі Київської області шляхом зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут плюс» передати ОСОБА_1 вказані ділянки за актом приймання-передачі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут плюс» судові витрати в сумі 3 200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді