КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4440/2019 Головуючий у 1 інстанції - Колесник О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за попереднім договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів за попереднім договором.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за попереднім договором направлено до Уманського районного суду Черкаської області за підсудністю.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що між сторонами в даній справі виник спір з приводу розірвання договірних правовідносин, а саме попереднього договору купівлі - продажу та стягнення коштів, отриманих в якості авансу через не укладення основного договору в строк, а тому суд неправильно застосував до даних правовідносин правила виключної підсудності.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо підсудності справи, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 30 ЦПК України та передав справу на розгляд до Уманського районного суду Черкаської області.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується в повній мірі виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України визначено категорії справ, за якими застосовується виключна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п.42, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року), в редакції від 03.10.2017 року - ст. 30 ЦПК України). Відповідно до положень статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об'єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Як убачається із змісту позовної заяви, 09.08.2016 року між позивачами та відповідачем був укладений Попередній договір, у відповідності до якого сторони зобов'язалися у строк до 25.02.2017 року укласти договори купівлі - продажу (основні договори), згідно яких відповідач передає у власність позивачів, а ті набудуть у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку загальною площею 0,0626 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1) та земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га (цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2) за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, встановлених Попереднім договором.

В даному випадку, із матеріалів справи убачається, що спір між сторонами виник щодо нерухомого майна у вигляді будівель та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, оскільки даний спір стосується нерухомого майна, яке розташоване на території міста Умань Черкаської області, то для нього визначено виключну підсудність, а відтак дана справа має розглядатись Уманським районним судом Черкаської області.

За таких обставин, суддею першої інстанції було дотримано норми процесуального права, тому колегія суддів прийшла до висновку про залишення ухвали без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 4 березня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :