Справа № 236/4577/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2018 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Лимар(дошлюбне призвіще ОСОБА_3) ОСОБА_7, на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.04.2016 є власником Ѕ частини двокімнатної квартири № 97, розташованої за адресою: вул. Студентська буд.12. м. Лиман, Донецької області. Відповідач по справі ОСОБА_3, колишній чоловік позивача ОСОБА_1, шлюб з яким розірвано 17.10.2000, зареєстрований у спірній квартирі разом з старшою донькою ОСОБА_2. Однак, незважаючи на відсутність будь-яких заборон чи обмежень в користуванні квартири, відповідач ОСОБА_3 фактичної можливості проживати у зазначеній квартирі позивачу ОСОБА_1 та донькам: ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 не надає. Відповідач самовільно змінив вхідні замки на дверях та не пускає позивача ОСОБА_1 з дітьми до квартири, що підтверджується актом від 14.12.2018, складеним Головою м-на «Південний» та повідомленням № 299 Лиманського ВП від 13.12.2018.

На підставі викладеного, позивачі просять вселити їх разом з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири № 97, по вул. Студентська, буд.12, м. Лиман Донецької області. Зобов'язати ОСОБА_3, не чинити перешкоди щодо користування, проживання, вселення до квартири та стягнути судові витрати(а.с.4-6, 58).

Ухвалою суду від 28.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження(а.с.23-24).

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити. Крім того позивач ОСОБА_1 пояснила, що в процесі розгляду справи вона разом з дітьми намагалася вселитися до спірної квартири, але відповідач ОСОБА_3 до теперішнього часу чинить перешкоди та не дає можливості проживати в квартирі, намагається будь-яким шляхом заважити користуватись квартирою. Дані обставини підтверджується актом, складеним 18.02.2019 Головою м-на «Південний».

Відповідач ОСОБА_8 та представник відповідача ОСОБА_4О.(а.с.35-36), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. 22.01.2019 відповідач надав відзив на позовну заяву, просив у позові відмовити у повному обсязі(а.с.40-41). Заперечення обґрунтував наступними обставинами. Позивачем до суду не надано жодного письмового доказу який би підтвердив, що відповідач перешкоджає у користуванні та проживанні позивачам вище вказаною квартирою. Крім того відповідач пояснив, що позивач ОСОБА_1 починаючи з часу реєстрації права власності жодного дня в квартирі не мешкала, за комунальні послуги не сплачувала та лицьові рахунки на себе не переоформлювала, що свідчить про її небажання мешкати в квартирі з квітня 2016.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради ОСОБА_5, діючий за довіреністю (а.с.52), вважає, що позовні вимоги позивачів законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Вислухавши позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника третьої особи - органу опіки та піклування Лиманської міської ради ОСОБА_5, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1(дошлюбне прізвище ОСОБА_3) С.В.(а.с.13) та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.1998 (а.с. 14-15).

Від сумісного життя подружжя мають двох дітей малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

17.10.2000 шлюб між Лимар(дошлюбне прізвище ОСОБА_2)С.В. та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.12).

Довідкою про склад сімї, виданої 29.01.2019 Лиманською міською радою Донецької області(а.с.60), підтверджується реєстрація у спірній квартирі всіх членів сімї:

ОСОБА_8 з 15.09.2014, ОСОБА_9, доньки відповідача з 11.07.2014, ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_6А, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.01.2019, тобто під час розгляду справи.

На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21.04.2016 Лимар(дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7 є власником Ѕ частини двокімнатної квартири № 97, розташованої за адресою: вул. Студентська буд.12. м. Лиман, Донецької області(а.с.14-15). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2016(а.с.16).

Відповідач по справі ОСОБА_3, колишній чоловік позивача, є власником Ѕ частини двокімнатної квартири № 97, розташованої за адресою: вул. Студентська буд.12. м. Лиман, Донецької області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2019(а.с.42).

В судовому засіданні встановлено, що позивачі з середини грудня 2018 року позбавлені можливості проживати та користуватися жилим приміщенням(а.с. 21), позивач ОСОБА_1 як спільний власник житла, позивач ОСОБА_2 як член сім'ї, у звязку з чим звернулися до суду.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

В судовому засіданні з пояснень позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, та самого відповідача ОСОБА_3, встановлено, що незважаючи на відсутність будь-яких заборон чи обмежень в користуванні квартири, відповідач ОСОБА_3 фактичної можливості проживати у зазначеній квартирі позивачу ОСОБА_1 та донькам: ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6 не надає. Відповідач самовільно змінив вхідні замки на дверях та не пускає ОСОБА_1 разом з дітьми до квартири, що підтверджується повідомленням № 299 Лиманського ВП від 13.12.2018, актом від 14.12.2018, складеним Головою м-на Південний»(а.с.17,21). До теперішнього часу перешкоди в користуванні житлом відповідач не усунув(а.с.66).

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, окрім мотивування відсутності позивача ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_2, ОСОБА_6 починаючі з квітня 2016, з часу реєстрації права власності, в зазначеній квартирі.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача та його представника адвоката ОСОБА_4 в судовому засіданні про не перешкоджання у користуванні та проживанні позивачам вище вказаною квартирою, оскільки дані обставини спростовуються письмовими доказами, а саме актом обстеження від 18.02.2019 складеним Головою м-на «Південний», у присутності сусідів, завіреного печаткою Виконавчого комітету Лиманської міської ради(а.с.66), яким підтверджується порушення права ОСОБА_1 як співвласника житлової квартири, яка має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997рокувідповіднодоЗакону України від 17 липня 1997 року№475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В разі відсутності такої згоди спір може вирішуватися судом.

На підставі вище викладеного, позивач ОСОБА_1, як власник житла, набула законного права щодо власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 64, ст. 156 ЖК до членів сімї власника жилого приміщення належить дружина власника, їх діти та батьки, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником житла, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядку користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст.83 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Крім того у ч. 2 ст. 3 СК України зазначено, що дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

В преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Діти подружжя - малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, після розірвання шлюбу між батьками, визначили своє місце проживання, малолітня ОСОБА_6 стала проживати з матірю(а.с.19), ОСОБА_2, хоча з 11.07.2014 року зареєстрована у спірній квартири, при цьому, в зв'язку з створюванням перешкод у користуванні житловою квартирою відповідачем вимушена була покинути житло.

Відповідно до ст. 111 Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001року ... Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

На підставі викладеного, оскільки ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири, зареєстрована разом з доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в спірній квартирі, то вони набули законного права користуватися квартирою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

З приводу вимоги позивачів про відшкодування понесених ними судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір, включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.10. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі, визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачено позивачем ОСОБА_1,(а.с.2-3), а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом повністю задоволені позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 83, 316, 321, 358, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64,156 ЖК України, ст.3 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири № 97, по вул. Студентська, буд.12, м. Лиман Донецької області.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, не чинити перешкоди щодо користування та проживання, вселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до квартири № 97, по вул. Студентська, буд.12, м. Лиман Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3ІНН НОМЕР_2, судові витрати у розмірі 704,80(сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК Українив новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 26.02.2019.

Суддя