ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року до Жовтневогорайонного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задоволено.

Визнано нежитлові приміщення магазина, що складається з: у з/бет підвалі поз. 1-4, XXIII, корисною площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, корисною площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 - спільним сумісним майном подружжя Демченків.

Поділено спільно набуте майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за кожним з них окремо права власності на 1/2 частину нежитлових приміщень магазина, що складається з: у з/бет підвалі поз. 1-4, XXIII, корисною площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, корисною площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , тобто - по 1/2 частині за кожним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року виправлено описки допущені у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року щодо ім`я позивача ОСОБА_1 , а саме: замість « ОСОБА_1 » зазначити вірно « ОСОБА_1 » у різних відмінках та замість « ОСОБА_1 » зазначити вірно « ОСОБА_1 ».

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року по справі №201/14408/15-ц та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Відзивів на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року до суду від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що нежитлові приміщення магазину, які складаються з: у з/бет підвалі поз. 1-4, XXIII, корисною площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, корисною площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 є спільно набутим майном подружжя.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2003 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» (правонаступник: ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №291003/1-USD від 29 жовтня 2003 року. Після укладення вказаного кредитного договору між Банком та позичальником було укладено низку додаткових договорів про зміну умов, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору (в редакції змін внесених договором про зміну від 30.07.2012 року) Банк надав позичальнику з урахуванням його платоспроможності споживчий кредит в сумі 499 996,22 дол. США на проведення реконструкції нежитлового приміщення, а позичальник зобов`язався повернути кредити у строки встановлені графіком, але не пізніше 28.07.2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором, 29 жовтня 2003 року, між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» (правонаступник: ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №291003/1-USD-з від 29 жовтня 2003 року, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нежитлове приміщення в житловому будинку літ Б-9 приміщення магазину у підвалі поз. 1-4, XXIII, площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 .

Підпунктами а), г), ж) пункту 1.6 Договору застави (в редакції від 28.11.2006 року) іпотекодавець гарантує, що на дату укладення цього договору предмет іпотеки є його власністю, вільний від застав та інших обтяжень; іпотекодавець має повне і виключне право власності на весь предмет іпотеки; предмет іпотеки не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою, паєм.

Згідно п.2 п.п. 2.1, 2.4 Договору застави (в редакції від 28.11.2006 року) іпотекодавець зобов`язаний:

- Не відчуджувати і не надавати предмет іпотеки у наступну іпотеку третім особам без письмової згоди іпотекодержателя.

- Негайно повідомити про обставини, що можуть негайно вплинути на права іпотекодержателя за цим договором.

Відповідно до п.2 п.п.2.1, 2.2., 2.3, 2.5 Договору застави (в редакції від 30.07.2012 року) іпотекодавець зобов`язаний:

-Не відчуджувати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

-Не надавати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) у наступну іпотеку будь-якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя на таке надання.

-Не передавати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі включаючи оренду (субаренду) без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

-Негайно повідомляти іпотекодержателя про претензії будь-якої третьої сторони стосовно будь-якої частини предмета іпотеки, і вчиняти всі дії для захисту предмета іпотеки проти таких претензій і для забезпечення чинності і пріорітетності прав іпотекодержателя стосовно предмета іпотеки, які є необхідними чи бажаними в даній ситуації, а також яких може вимагати іпотекодержатель.

Пунктом 5, 7 Договору застави (в редакції від 30.07.2012 року) передбачено право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотеко держателя відчужувати предмет іпотеки.

Частиною 5 ст.13 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, з наданих банком доказів, вбачається, що на даний час заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями є значною та не погашеною.

А тому, предмет іпотеки є гарантією Банку належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 .

Також з проханнями надати дозвіл на відчудження/передачу у власність предмету іпотеки або її частини ОСОБА_2 до Банку не звертався, а ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в свою чергу не надавав будь-якої згоди на передачу у власність предмету іпотеки або її частини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» установлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном.

Тобто, закон не забороняє визнання права власності на відповідну частку іпотечного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке визнання не є відчуженням. При цьому заборони щодо визнання права власності на іпотечне майно за іншим з подружжям також не містить іпотечний договір, укладений між ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро" та ОСОБА_2 .

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що з 17 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрований Бабушкінським ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області (актовий запис №813).

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Між тим, на час укладення кредитного договору №291003/1-USD від 29.10.2003 року та договору застави №291003/1-USD-3 від 29.10.2003 року позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пункт 24 зазначеної Постанови передбачає, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Посилання позивача у позову на те, що в період з 2001 року по дату реєстрації шлюбу 17.10.2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто у фактичних шлюбних відносинах є необґрунтованими та недоведеними належними і допустими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнанні судом загальновідомими, не потребують доказування.

Тобто, існує певний порядок встановлення відповідного факту у судовому порядку в межах окремого провадження, а оскаржуване рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська не містить посилання на відповідне судове рішення з цього приводу, яке набрало законної сили.

Враховуючи зазначене та те, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» не було відомо про розгляд Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська справи про поділ вище вказаного майна, що є предметом іпотеки між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 , згоди щодо переходу права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, Банк не надавав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська при ухваленні рішення 11 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи та в його основу поклав висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим при його ухваленні неправильно було застосовано норми матеріально та процесуального права, тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» підлягає задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року необхідно скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судові витрати в розмірі 7579,00 грн.

Керуючись ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» -задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судові витрати в розмірі 7579,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова