У Х В А Л А

25.02.2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Саландяк О.Я.
з участю секретаря: Гресик О.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Куцького А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 06.12.2018 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. У позовній заяві, поданій в новій редакції (а.с. 53-68) та у судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 викладено наступну позицію: у період часу з 24.01.2018 року по 16.02.2018 року було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 (м. Первомайськ Миколаївської області) за напрямками продовольчого забезпечення в/ч НОМЕР_1 та додатків 6/12, 6/21, 6/24 де неї. Факт нанесення державі шкоди виявлено аудитом у 2018 році, висновок аудитора складено коли ОСОБА_2 вже не проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Аудиторська перевірка проводилась за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року. В результаті перевірки обліку осіб, які перебували на котловому забезпеченні, встановлено наявність збитків, нанесених державі: перебуваючи на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 без атестатів на продовольство без зняття даних військовослужбовців з котлового забезпечення у в/ч НОМЕР_1 , не знаття з котлового забезпечення осіб, які самовільно залишили військову частину. Перебування на лікуванні військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 у в/ч НОМЕР_2 без атестатів на продовольство призвело до перевитрат продуктів харчування і нанесення державі матеріальної шкоди з причин того, що певна кількість військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) перебували на лікуванні і не знялися з котлового забезпечення у в/ч НОМЕР_1 , хоча зобов`язані були це зробити. У військовій частині НОМЕР_2 військовослужбовці, перебуваючи для проходження лікування, обов`язково зараховувалися на продовольче забезпечення та харчувалися, адже в/ч НОМЕР_2 є лікувальним закладом і відповідно до абз. 9 п. 1.10 розділу 1 «Основні положення» Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, військовослужбовці, доставлені внаслідок захворювань (травми, отруєння, інфекційної хвороби тощо), зараховувалися у в/ч НОМЕР_2 на продовольче забезпечення без атестатів на продовольство, що не знімає необхідності зняття таких військовослужбовців з продовольчого забезпечення у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) по їх вибуттю з цієї частини. Відповідно до Робочого документу №4 Додаток 6/21 до Довідки про підсумки аудиту встановлено, що військовослужбовці, перебували на лікуванні і продовольчому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 , але у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) з продовольчого забезпечення не знімалися і внаслідок цього, фактично продукти харчування витрачалися в двох місцях одночасно: у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта - НОМЕР_3 ) (звідки військовослужбовці вибули, але де продукти для приготування їжі для фактично відсутніх військовослужбовців продовжували витрачатися внаслідок не зняття їх з продовольчого забезпечення) та у в/ч НОМЕР_2 (де військовослужбовці перебували фактично і отримували харчування як такі, що перебувають на лікуванні). Окрім того, особи, які самовільно залишили місце проходження служби мали зніматися з котлового забезпечення по факту залишення ними військової частини відповідно до п. 1.11 Розділу 1 «Основні положення» Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, за наказом командира військової частини, куди такі військовослужбовці мали включатися на підставі даних обліку особового складу. Витрачання добових видач продуктів харчування на військовослужбовців, які самовільно залишили місце проходження служби, мало припинятися безпосередньо по факту самовільного залишення ними місця проходження служби. Робочим документом №3 Додаток 6/21 до Довідки про підсумки аудиту встановлено, що певна кількість військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, з котлового забезпечення також не знімалися, чим також було завдано матеріальних збитків державі. Аудитом зроблено висновок, що не зняття з котлового забезпечення вибулих військовослужбовці у в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) сталося через неподання доповідей від командирів батальйонів (дивізіонів) та/або не подання командирами рот (батарей) доповідей з відомостями про наявність особового складу.
Так відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 (в/ч польова пошта НОМЕР_3 ). Відповідно до наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30.09.2015 року №202 відповідач був призначений на посаду командира 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону в/ч польова пошта НОМЕР_3 та виконував обов`язки командира цього підрозділу до 28.07.2016 року (наказ командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 від 25.07.2016 року №180).
Наступні військовослужбовці підпорядковані відповідачу вибували на лікування без зняття їх з котлового забезпечення у в/ч польова пошта НОМЕР_3 на час їх відсутності:
- ОСОБА_3 у період його перебування на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 з 12.01.2016 року по 21.01.2016 року з продовольчого забезпечення у в/ч НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування на суму 691,20 грн.;
- ОСОБА_4 у період його перебування на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 з 31.01.2016 року по 02.02.2016 року з продовольчого забезпечення у в/ч НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування на суму 153,60 грн.;
- ОСОБА_5 у період його перебування на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 з 23.06.2016 року по 29.06.2016 року з продовольчого забезпечення у в/ч НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування на суму 358,92 грн.
Наступні військовослужбовці підпорядковані відповідачу самовільно залишили місце проходження служби, але з котлового забезпечення у в/ч польова пошта НОМЕР_3 безпосередньо по їх вибуттю зняті не були:
- ОСОБА_6 зарахований до складу підрозділу наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 №101 від 15.06.2015 року, з 27.07.2015 року вибув в зону проведення АТО Сектор М для виконання службових (бойових) завдань наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 №141 від 25.07.2015 року, 12.11.2015 року самовільно залишив в/ч польова пошта НОМЕР_3 (в/ч НОМЕР_1 ), але з котлового забезпечення негайно по факту вибуття з частини знятий не був. Витрату добових видач продуктів харчування на цього військовослужбовця було припинено лише 31.01.2016 року, коли військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 (в/ч польова пошта НОМЕР_3 ) були зняті з котлового забезпечення з в/ч НОМЕР_4 та поіменно зараховані на котлове забезпечення у в/ч НОМЕР_5 згідно наказу командира ОТУ «Маріуполь» №31 від 31.01.2016 року. Загалом за відсутнього військовослужбовця витрачено 79 добових видач на харчування загальною вартістю 2630,70 грн.;
- ОСОБА_7 зарахований до складу підрозділу наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_3 №139 від 23.07.2015 року, 21.07.2015 року самовільно залишив в/ч польова пошта НОМЕР_3 (в/ч НОМЕР_1 ), але з котлового забезпечення негайно по факту вибуття з частини знятий не був. Витрату добових видач продуктів харчування на цього військовослужбовця було припинено лише 20.02.2017 року, коли військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 (в/ч польова пошта НОМЕР_3 ) були поіменно зараховані на котлове забезпечення у в/ч НОМЕР_5 згідно наказу командира ОТУ «Маріуполь» №51 від 20.02.2017 року. Загалом за відсутнього військовослужбовця витрачено 213 добових видач на харчування загальною вартістю 7092,90 грн.
Таким чином загальна сума завданих збитків склала 10927,32 грн.
Військовослужбовці, які вибували із військової частини мали зніматись з продовольчого забезпечення в в/ч НОМЕР_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 . Наказ командира частини видається на підставі даних обліку особового складу, який відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, повинен вестися постійно в будь-яких умовах діяльності військ (сил). Організація і стан обліку особового складу у підрозділах військових частин покладається на командирів підрозділів, які зобов`язані здійснювати контроль за станом обліку особового складу в підпорядкованих підрозділах, контролювати правильне надання донесень про склад і чисельність військ. Тобто, командир частини приймає відповідні рішення виходячи з дані обліку особового складу, які надходять відповідно до визначеної керівником документом вертикальної структури, від командирів підрозділів військової частини до командира військової частини. Відповідно до ст. 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України командир підрозділу зобов`язаний завжди мати точні відомості про особовий склад та матеріальні засоби, що є у підрозділі військової частини, за штатом, списком і в наявності, зобов`язаний встановлювати у ввіреному йому підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення (в тому числі і продовольчого забезпечення), перевіряти його повноту і вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині в цілому та у ввіреному йому підрозділі зокрема. Таким чином відповідач, як командир окремого підрозділу, був особою, відповідальною за організацію та стан харчування його підлеглого особового складу, адже підпорядкований відповідачу підрозділ під час виконання завдань у зоні проведення АТО, розташовувався окремо від в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), пунктом дислокації якої є м. Первомайськ Миколаївської області. Відповідач був зобов`язаний здійснювати контроль за станом обліку особового складу у підпорядкованому йому підрозділі, контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ. Відомості про особовий склад відповідач зобов`язаний був подавати командиру батальйону (дивізіону) та до штабу військової частини в письмовій формі, відповідно до порядку визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України. До обов`язків відповідача як до командира окремого підрозділу входила організація своєчасної видачі всіх видів забезпечення ( в даному випадку продовольства), перевірка його повноти, запобігання безпідставному витрачанню державного майна і вжиття заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині в цілому та у ввіреному йому підрозділі зокрема. Таким чином відповідачем не було організовано систему дієвого контролю за видачею видів забезпечення на військовослужбовців підрозділу, що призвело до безпідставного витрачання продуктів харчування на фактично відсутніх у військовій частині підлеглих відповідачу військовослужбовців на загальну суму 10927,32 грн. На підставі викладеного просить стягнути із відповідача суму завданої шкоди. (а.с. 53-68)
Відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву (а.с. 124-126) та у судовому засіданні викладено наступну позицію. Позов не визнає за наступних підстав. Ввірена йому гарматна артилерійська батарея була розташована біля с. Дмитрівка Волноваського району Донецької області, а штаб гарматного артилерійського дивізіону, куди передавалися відомості про кількість особового складу батареї, розміщувався за 10 кілометрів від місця розташування батареї у м. Волноваха. У штаті підрозділу рахувалося 75 військовослужбовців, але фактично їх було менше. Щодня він передавав начальнику штабу дивізіону майору ОСОБА_8 відомості про військовослужбовців, які знаходились у відпустці, госпіталі та які самостійно залишили військову частину. Відомості передавалися по телефону, так було прийнято і так робити сказали і йому. Обов`язок передавати вказані відомості у штаб в/ч НОМЕР_1 на нього не покладалися. Вважає, що в позові необґрунтовано зазначається, що він не передавав відомості до штабу про те, що підлеглі йому військовослужбовці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самостійно залишили військову частину, а військовослужбовці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували на лікуванні у іншій військовій частині, таке твердження, вважає не відповідає дійсності. Військовослужбовці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були зараховані до складу батареї, але до підрозділу вони не прибули і за увесь час його перебування на посаді командира батареї він їх не бачив. Відомості про їх відсутність він постійно передавав до штабу дивізіону. Також він передавав у штаб дивізіону дані про військовослужбовців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коли вони знаходилися на лікуванні в іншій військовій частині. Питанням видачі військовослужбовцям атестата на продовольство, зняття їх з продовольчого забезпечення займався штаб дивізіону. На нього був покладений лише обов`язок повідомляти у штаб дивізіону відомості про кількість фактичного особового складу його підрозділу та дані про військовослужбовців, які з тих чи інших причин були відсутні. Тому твердження позивача про те, що він не забезпечив наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 своєчасних та достовірних даних про вибулих зі строю підлеглих, не забезпечив вибуття на лікування підлеглих з видачею їм атестатів на продовольство та із зняттям їх з продовольчого забезпечення у в/ч НОМЕР_1 , вважає не обґрунтованими. Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він не передавав відомості про відсутніх військовослужбовців або робив це у неправильний спосіб, враховуючи віддаленість місця розташування батареї від штабу дивізіону. Також відповідач вважає, що позивачем конкретно не вказано і не надано доказів, що саме з його вини як командира батареї військовослужбовці не зняті з продовольчого забезпечення, оскільки у висновку аудиторської перевірки вказано, що не зняття з котлового забезпечення військовослужбовців у в/ч НОМЕР_1 сталося через неподання доповідей від командирів батальйонів (дивізіонів) та/або неподання командирами рот (батарей) доповідей з відомостями про наявність особового складу. В довідці про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення в/ч НОМЕР_1 командиру військової частини запропоновано до 20.03.2018 року забезпечити проведення службових розслідувань за фактами допущених порушень, зокрема за фактами не зняття з продовольчого забезпечення військовослужбовців, які залишили самовільно частину, та тих хто вибув на лікування. Однак позивачем не надано акту службового розслідування за вказаними фактами порушень, з яких би вбачалося його вина у заподіянні матеріальної шкоди. Як вказано в позові ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину 21.07.2016 року, але витрата добових видач продуктів харчування на нього була припинена лише 20.07.2017 року, у зв`язку з чим на військовослужбовця витрачено 213 добових видач на харчування загальною вартістю 7092,90 грн. Вказану суму позивач просить стягнути із нього безпідставно, оскільки обов`язки командира батареї він виконував у період з 30.09.2015 року по 28.07.2016 року, і солдат ОСОБА_7 був відсутній під час його командування підрозділом лише 8 днів, тобто з 21.07.2016 року по 28.07.2016 року (до його звільнення). Інші 205 днів вказаний військовослужбовець був відсутній, коли батареєю командував вже інший командир. Вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували його вину у заподіянні матеріальної шкоди військовій частині НОМЕР_1 . На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити.
Адвокатом Куцьким А.В. підтримано позицію відповідача, що викладена у відзиві на позовну заяву та зявлено, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спір є публічно правовим, а відтак його вирішення має проводитись в порядку, передбаченому КАС України, так як військова служба належить до публічної служби та до такого висновку у своєму рішенні від 05.12.2018 року прийшла Велика Палата Верховного Суду України у справі №818/1688/16, у якому відійшла від попередніх висновків та вважає, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи, що є неможливим у рамках цивільного процесу, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Ухвалою від 07.12.2018 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позову (а.с. 40)
Ухвалою від 18.01.2019 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 119)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №202 від 30.09.2015 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 увільнено з посади командира взводу артилерійської розвідки батареї артилерійської розвідки дивізіону артилерійської розвідки та призначено командиром 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 22, 104)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №180 від 25.07.2016 року капітана ОСОБА_2 , командира 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону, призваного під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.06.2016 року №271/2016, звільнено з військової служби у запас, керуючись п.п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби) і з 28 липня 2016 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 28.07.2016 року і направлено для постановки на військовий облік до Жмеринського РВК Вінницької області. Вважати, що справи та посаду здав. (а.с. 23, 105)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №177 від 01.09.2015 року солдата ОСОБА_3 увільнено з посади розвідника 5 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону та призначено на посаду розвідника 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 24, 106)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №174 від 18.07.2016 року солдата ОСОБА_3 , розвідника 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону, призваного під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.06.2016 року №271/2016, звільнено з військової служби у запас, керуючись п.п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби) і з 21 липня 2016 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 21.07.2016 року і направлено для постановки на військовий облік до Жмеринського РВК Вінницької області. Вважати, що справи та посаду здав. (а.с. 25, 107)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №103 від 17.06.2015 року молодшого сержанта ОСОБА_4 увільнено з посади номер обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону та призначено на посаду номер обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 26, 108)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №159 від 04.07.2016 року молодшого сержанта ОСОБА_4 , номер обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону, призваного під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.06.2016 року №271/2016, звільнено з військової служби у запас, керуючись п.п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби) і з 07 липня 2016 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 07.07.2016 року і направлено для постановки на військовий облік до Ямпольського РВК Вінницької області. Вважати, що справи та посаду здав. (а.с. 27, 109)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №177 від 01.09.2015 року солдата ОСОБА_5 увільнено з посади оператор-розвідника взводу управління командира 2 гарматного артилерійського дивізіону та призначено на посаду номер обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 28, 110)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №174 від 18.07.2016 року солдата ОСОБА_5 , номер обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону, призваного під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.06.2016 року №271/2016, звільнено з військової служби у запас, керуючись п.п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби) і з 21 липня 2016 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 21.07.2016 року і направлено для постановки на військовий облік до Жмеринського РВК Вінницької області. Вважати, що справи та посаду здав. (а.с. 29, 111)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №101 від 15.06.2015 року солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини з 14.06.2015 року та призначено на посаду водія гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 30, 112)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №141 від 25.07.2015 року солдата ОСОБА_6 з 25.07.2015 року вибув у зону проведення АТО Сектор М для виконання службових (бойових) завдань водієм 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону. (а.с. 31, 113)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №139 від 23.07.2015 року солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу частини з 23.07.2015 року та призначено на посаду номера обслуги 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону (а.с. 32, 114)
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №141 від 25.07.2015 року солдата ОСОБА_6 з 25.07.2015 року вибув у зону проведення АТО Сектор М для виконання службових (бойових) завдань водієм 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону. (а.с. 31, 113)
Відповідно до копії рапорту начальника стройової частини в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 від 28.02.2018 року адресованого начальнику штабу першому заступнику командира в/Ч НОМЕР_1 , доповідалося, що під час дослідження продовольчого забезпечення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину було встановлено, що згідно наказу командира ОТУ «Маріуполь» №31 від 31.01.2016 року, військовослужбовці в/ч польова пошта НОМЕР_3 були зняті з котлового забезпечення з в/ч НОМЕР_1 та були поіменно зараховані у в/ч НОМЕР_5 з 31.01.2016 року. Солдат ОСОБА_6 в цих наказах відсутній, тому на котлове забезпечення зарахований не був, а тому по солдату ОСОБА_6 перевитрата добових видач харчування склала - 79 на суму 2630,70 грн. (а.с. 33, 115)
Відповідно до копії рапорту начальника стройової частини в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 від 15.02.2018 року адресованого командиру в/ч НОМЕР_1 , доповідалося, що під час дослідження продовольчого забезпечення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину було встановлено, що згідно наказу командира ОТУ «Маріуполь» №51 від 20.02.2017 року та наказу командира в/ч НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ) від 20.02.2017 року №47, військовослужбовці були поіменно зараховані на котлове забезпечення з 21.02.2017 року в кількості 531 осіб. Солдат ОСОБА_7 в цих наказах відсутній, тому на котлове забезпечення зарахований не був. Виходячи з викладеного перевитрати добових видач харчування на солдата ОСОБА_7 склала 213 на суму 7092,90 грн. (а.с. 34, 116)
На вказаних рапортах міститься вказівка про їх долучення до службового розслідування та перевірку.
Відповідно до копії довідки про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року, за підсумками аудиту встановлено незаконні витрати продуктів харчування на загальну суму 32278,02 грн., у тому числі: списання з обліку продуктів харчування з порушенням встановленого порядку (до п.п. «б» рядку 23122), з яких: витрати на харчування військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину, але невчасно зняті з котлового харчування у кількості 5569 д/в на загальну суму 185447,70 грн.; витрати на харчування військовослужбовців, що перебували на лікуванні та не отримували харчування у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , але не знімалися з котлового харчування у військовій частині у кількості 1288 д/в на загальну суму 85330,32 грн. (а.с. 70-92)
Відповідно до Робочого додатку №3 про кількість перевитрачених добових видач на харчування військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину за даними стройової частини штабу в/ч НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року (а.с. 95), який є додатком №6/12 до висновку аудиту, солдат ОСОБА_6 12.11.2015 року самовільно залишив частину, знятий з харчового забезпечення 21.11.2016 року, перевитрата становить 374 на суму 12454,20 грн.; солдат ОСОБА_7 21.07.2016 року самовільно залишив частину, 31.12.2017 року знятий з харчового забезпечення, перевитрата становить 527 на суму 17549,10 грн.
Відповідно до Робочого додатку №4 з визначення кількості військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 зарахованих на продовольче забезпечення без продовольчих атестатів до в/ч НОМЕР_2 за період з 01.10.2015 по 31.12.2017 (а.с. 96-99), який є додатком №21/1 до висновку аудиту, молодший сержант ОСОБА_10 з 31.01.2016 року по 02.02.2016 року перебував на лікуванні, термін лікування 2 доби, сума 153,60 грн.; солдат ОСОБА_3 з 12.01.2016 року по 21.01.2016 року перебував на лікуванні, термін лікування 9 діб, сума 691,20 грн.; солдат ОСОБА_5 з 23.06.2016 року по 29.06.2016 року перебував на лікуванні, термін лікування 6 діб, сума 358,92 грн.
Позивач посилається на те, що відповідачем не було організовано систему дієвого контролю за видачею видів забезпечення на військовослужбовців підпорядкованого підрозділу, неналежним чином було виконано обов`язки, визначені визначені пунктом 1.3, абзацом 2 пункту 1.6 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 року за № 611/25388), статтею 58, абзацами 14 та 23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 p. № 548-XIV, абзацами 4 та 6 пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 р. № 300. Внаслідок невиконання приписів указаних вище нормативно-правових документів відповідачем не було забезпечено наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) своєчасних та достовірних даних про його вибулих зі строю підлеглих, не було забезпечено вибуття на лікування його підлеглих встановленим порядком з видачею їм атестату на продовольство та із зняттям їх з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), не було проконтрольовано зняття з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) його вибулих зі строю підлеглих (в тому числі і самовільно залишили частину) та не проконтрольовано і не вжито дієвих заходів для припинення безпідставного витрачання добових видач продуктів харчування, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування, чим було нанесено матеріальний збиток державі у розмірі 10927,32 грн.
Відповідач зазначає, що ним відомості про особовий склад, а саме про відсутність військовослужбовців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 телефоном повідомлялися керівництву військової частини - до штабу дивізіону, а також саме штаб займався видачею військовослужбовцям атетстатів на продовольство. Відповідач вважає, що він забезпечив наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 своєчасних та достовірних відомостей про вибулих із строю підлеглих та у той спосіб, який йому було доведено при зайнятті посади а саме в телефонному режимі. При цьому обидві сторони посилаються на ряд нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини.
Посилання сторін щодо належного/неналежного виконання відповідачем чи іншими відповідальними особами своїх посадових обов`язків кореспондується із висновками, що зроблені у підсумковій частині наданого позивачем доказу - про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року (а.с.87-88), згідно якого існуюча у військовій частині НОМЕР_1 система внутрішнього контролю не в повній мірі забезпечувала ефективний контроль за доведенням встановлених норм харчування та використанням матеріальних ресурсів номенклатури продовольчої служби, що призвело, зокрема, до списання з обліку продуктів харчування з порушенням встановленого порядку, зокрема витрат на харчування військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину, але невчасно зняті з котлового харчування, та витрати на харчування військовослужбовців, що перебували на лікуванні та отримували харчування у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , але не знімались з котлового харчування у військовій частині.
Таким чином судом при вирішенні спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків перед судом постало питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи, тобто перевірки встановлених у судовому засіданні відомостей, що повідомлені позивачем/відповідачем щодо неналежного/належного виконання обов`язків відповідачем на відповідність зазначеним ними нормативно-правовим актам, що регулюють проходження військової служби.
Відповідно до п.1) ч.1, ч.ч.2, 3 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
Відповідно до статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 2) частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином суд вважає, що перевірка встановлених у судовому засіданні відомостей, що повідомлені позивачем/відповідачем щодо неналежного/належного виконання обов`язків відповідачем на відповідність зазначеним ними нормативно-правовим актам, що регулюють проходження військової служби можливе лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення та водночас неможливе у рамках цивільного процесу. Суд приходить до висновку встановлений спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, що встановлені в ході розгляду справи, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню висновок, що викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16, у якій відступлено від попередніх висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах, зокрема, від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17. Спори у цих справах також стосувалися звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про стягнення грошових коштів з особи, що перебувала на публічній/державній службі, і суд дійшов висновку, що питання стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Підстав відступити від висновку, що викладений у у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16 суд не вбачає за можливе, оскільки без оцінки, у даному конкретному випадку питань реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питань відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків позивачу, неможливо ухвалити законне і обґрунтоване рішення, відповідно до норм матеріального права, у тому числі, і того, яке регулює порядок проходження військової служби, права та обов`язки відповідача, із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та яке відповідатиме завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України.
Суд не приймає посилання представника позивача ОСОБА_1 на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, що затверджена Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР, висловлене ним при запереченні щодо позиції представника відповідача адвоката Куцького А.В. про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки даний підзаконний нормативно-правовий не визначає юрисдикційну підсудність з розгляду справ, а визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, на відповідність яким і підлягає аналізу діяльність відповідача при вирішенні справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Представником відповідача, адвокатом Куцьким А.М. заявлено про наявність витрат, пов`язних із розглядом справи, які понесені відповідачем у виді витрат на правничу допомогу у сумі 1000 грн. (а.с. 130-133, 140) та їх стягнення із позивача. Однак судом не встановлено необґрунтованих дій позивача при пред`явленні позову в порядку цивільного судочинства, первісна редакція якого складена та підписана 21.11.2018 року, тобто до зміни правової позиції судом касаційної інстанції.
Відповідно до викладених мотивів, керуючись ст.ст.2, 19, п.1) ч.1, ч.ч.2, 3 статті 255, 256, 263 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :

Провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - закрити.
Повідомити позивачу Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд справи даної категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснити позивачу Військовій частині НОМЕР_1 положення ч. 2 ст. 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту.
Повний текст ухвали виготовлено 28.02.2019 року.

Суддя О.Я. Саландяк