Унікальний номер справи 333/7459/16-ц
Номер провадження 2/333/61/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 25 лютого 2019 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: суддя Фунжий О.А., за участю секретаря судового засідання Лященко В.А., представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

28 грудня 2016 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2012 р. сторони уклали договір позики, за яким позивач передала, а відповідач прийняла позику у сумі 485 000 грн., що на момент укладення договору за курсом Національного банку України становило 59 200 доларів США, зі строком повернення до 22 жовтня 2013 р. Договором передбачено, що у разі прострочення повернення боргу позичальник зобовязується відшкодувати завдані збитки та сплатити штраф у розмірі 0,4% від суми боргу за кожен день прострочки. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань за договором, в звязку з чим станом на 12 вересня 2016 р. сума боргу складає 687 847 890 грн., з яких: сума позики 1 578 864 грн. (59 200 х 26,67 офіційний курс НБУ); сума штрафу за період з 22 жовтня 2013 р. до 12 вересня 2016 р. (1055 днів) 666 280 608 грн. ( 1 578 864 х 0,4 х 1 055); три проценти річних від простроченої суми 19 988 418 грн. (666 280 608 : 100 х 3), які позивач просила стягнути з нього за договором позики. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 6 890 грн.

Ухвалою судді від 12 січня 2017 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд.

Заочним рішенням суду від 20 березня 2017 р. позов задоволено частково.

17 жовтня 2017 р. відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 1 листопада 2017 р. заочне рішення суду від 20 березня 2017 р. скасовано, справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 8 лютого 2018 р. в звязку з набранням 15 грудня 2017 р. чинності змін до ЦПК України, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті позову.

У встановлений судом строк відповідач надала відзив на позову, яким позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала у звязку з пропуском позивачем позовної давності. Заявою від 5 березня 2018 р. відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову.

Представник відповідача позов не визнала, просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволені позову.

Позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 23 жовтня 2012 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України уклали письмовий договір позики, у відповідності з яким позивач передала, а відповідач прийняла у власність 485 000 грн., що на момент укладення договору за курсом Національного банку України є еквівалентом суми 59 200 доларів США, зобовязавшись повернути зазначену суму позики не пізніше 22 жовтня 2013 р. Згідно п. 3 договору у разі прострочення повернення боргу позичальник зобовязується відшкодувати завдані збитки та сплатити штраф у розмірі 0,4% від суми боргу за кожен день прострочки. (а.с. 7)

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник свої зобовязання за договором позики не виконала, грошові кошти в сумі 485 000 грн. позивачу у встановлений договором строки не повернула.

У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач подала до суду заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. (а.с. 80-82)

При вирішенні цієї заяви суд приймає до уваги таке.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В судовому засіданні встановлено, що за договором позику від 23 жовтня 2012 р. встановлено зобовязання позичальника повернути позику до 22 жовтня 2013 р.

Згідно ч.1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, за укладеним між сторонами договором позики строк перебігу позовної давності починається з 22 жовтня 2013 р.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним договором позики 28 грудня 2016 р., тобто після спливу загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з ч.3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась з позовом до суду після спливу як загальної позовної давності, так і спеціальної позовної давності, доказів про поважність причин пропуску позовної давності не надала, у задоволені позову слід відмовити.

Заперечення представника позивача про те, що перебіг позовної давності перервано зверненням до суду з вимогою про стягнення боргу за тим же договором позики, судом не приймається до уваги з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

На підтвердження переривання позовної давності представник позивача надав суду копію ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, якою позов повернути позивачу в звязку з тим, що справа не підсудна цьому суду (а.с. 104); а також копію ухвали того ж суду від 13 жовтня 206 р. про повернення судового збору за вказаним вище позовом. (а.с. 179)

Копії вказаних ухвал суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не засвідчені належним чином; з тексту цих ухвал неможливо зробити висновок про те, що позивач подавала позов за тим же договором позики.

Крім того, суд вважає, що лише подання до суду позовної заяви не перериває позовної давності. У разі повернення позовної заяви в звязку з недодержанням правил підсудності перебіг позовної давності не переривається.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 24 травня 2017 р. у справі № 6-1763цс16, згідно якому перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Також не перериває перебігу позовної давності пред'явлення позивачем у 2015 р. позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 40-43, 44-45, 97-99, 100-103), оскільки предметом спору в зазначеній справі є звернення стягнення на іпотечне майно, натомість у даній справі предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики.

Оскільки у задоволені позову суд відмовляє, вимога про стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору в сумі 6 890 грн. задоволенню також не підлягає відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в Запорізький апеляційний суд через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повний текст судового рішення складено 4 березня 2019 р.

Суддя О.А. Фунжий