Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 577/1699/15-ц

провадження № 61-19855св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Бойка В. Б., Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 01 вересня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних. ОСОБА_1 порушив умови виконання кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 12 808,60 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області позовні вимоги були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 722,48 грн заборгованості за кредитним договором та 222,94 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач умови кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка відповідно до положень статей 525, 526, 1054 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд дійшов висновку, що встановлений пунктом 1 частиною другою статті 258 ЦК України строк позовної давності в один рік сплив до вимог про стягнення штрафних санкцій, тому стягнув на користь банку заборгованість із сплати кредиту, процентам та комісії.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 лютого

2017 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року змінено в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 вересня 2008 року у розмірі 10 155,34 та 222,94 грн судового збору, а всього 10 378,28 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 березня 2014 року, провадження № 6-14цс, згідно з якою щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця строку дії картки, а не закінчення строку дії договору, апеляційний суд дійшов висновку, що заборгованість за процентами підлягає стягненню за період з 26 березня 2012 року по 26 березня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року в частині нарахування відсотків, зменшивши їх суму, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується і в касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин надало лише підписану відповідачем заяву. З доданими до заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які позивач посилається як на частину кредитного договору, ОСОБА_1 не ознайомлений, та їх не підписував.

Вважає, що до заборгованості із сплати процентів застосовується загальний трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи № 577/1699/15-ц з Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 577/1699/15-ц передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 03 червня 2019 року № 484/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-19855св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 вересня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір у вигляді заяви-анкети, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою 36 % річних. Строк дії картки встановлено до лютого 2010 року.

Відповідно до умов заяви строк дії кредитного ліміта співпадає зі строком дії платіжної картки.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про встановлення кредитного ліміту за кредитним договором від 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 500,00 грн.

22 квітня 2011 року кредитний ліміт було збільшено до 600,00 грн. 24 травня 2011 року - 4 200,00 грн, 30 травня 2011 року - 4 700,00 грн, 19 серпня 2015 року - 4 610,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 01 вересня 2008 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 січня 2015 року становить: 12 808,60 грн та складається із: заборгованості із сплати кредиту у розмірі 4 600,69 грн, заборгованості із сплати процентів у розмірі 5 685,04 грн, заборгованості із сплати комісії у розмірі 1 436,75 грн та заборгованості по судовим штрафам у розмірі 1 086,12 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Згідно з випискою по особовому рахунку за платіжною карткою № НОМЕР_1 рахунок було відкрито 01 вересня 2009 року. 22, 24 та 30 травня 2011 року відбулося підвищення кредитного ліміту до 4 700,00 грн. Останню транзакцію за вказаним рахунком було здійснено 31 січня 2015 року, однак в заяві на видачу кредиту вказано строк дії платіжної картки до лютого 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суду перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не встановив коли закінчився строк дії платіжної картки № НОМЕР_1 (кредитного ліміта) та не врахував, що згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України після закінчення строку дії кредитного договору право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, рішення апеляційного суду в частині визначення розміру процентів за користування кредитним коштами не відповідає закону, а тому відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості із сплати процентів за користування кредитними коштами скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило