Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/11837/17

провадження № 61-7322св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є.В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у складі судді Шкірай М. І. та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Гаращенко Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позов мотивовано тим, що він згідно наказу №604-п від 20 жовтня 2010 року був прийнятий на посаду радника управління персоналу ПАТ «Укрсоцбанк» на стажуванні. Цього ж дня між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено трудовий договір №45.

Згідно з п.3.1. зазначеного договору сторони погодили, що за виконання обов`язків передбачених цим договором, працівникові виплачується грошова винагорода у розмірі 4730 євро, що включає в себе суму всіх податків та зборів, передбачених чинним законодавством України.

16 травня 2011 року його було переведено на посаду головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування департаменту корпоративного фінансування та консультаційних послуг центру корпоративного бізнесу, а 02 лютого 2013 року переведено на посаду головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування департаменту корпоративного фінансування та консультаційних послуг центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу.

Починаючи з серпня 2014 року і до дати його звільнення за власним бажанням, яке відбулось 14 січня 2016 року, розрахунок суми грошової винагороди, яка йому виплачувалась, здійснювався відповідачем не в порядку, передбаченому п.3.1. трудового договору №45 від 20 жовтня 2010 року.

З урахуванням змінених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 1 046 661,55 грн, з яких 725 859,25 грн - заборгованість по заробітній платі та 290 802,30 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що трудовий договір припинив діяти у зв`язку із переведенням позивача відповідно до наказу № 352-П від 06 травня 2011 року на посаду головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування та консультаційних послуг Центру корпоративного бізнесу, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом 1 040 грн на місяць.

Вказане переведення відбулось за ініціативи позивача. У подальшому останній працював тривалий час в ПАТ «Укрсоцбанк», що свідчить про його фактичну згоду з усіма істотними умовами усного трудового договору, на підставі якого його переведено на іншу посаду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2018 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2018 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду в частині мотивів відмови апеляційний суд виходив з того, що ознайомившись з наказами про переведення позивач погодився зі зміною істотних умов праці, а отже правові підстави для виплати останньому заробітної плати згідно пункту 3.1 трудового договору №45 від 20 жовтня 2010 року відсутні, позивачем не доведено, що і в подальшому після переведення його на інші посади він виконував таку ж саму роботу та в такому ж обсязі, що і при прийнятті на роботу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не застосували до спірних правовідносин положення статті 43 Конституції України, частини першої статті 21, частини третьої статті 32 КЗпП України, частини першої статті 651 ЦК України, частини першої статті 21, статті 22 ЗУ «Про оплату праці». Відповідач в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення позивача та без його згоди, з 01 серпня 2014 року змінив істотні умови трудового договору № 45 від 20 жовтня 2010 року в частині системи і розміру оплати праці ОСОБА_1 , що не було пов`язано ані зі зміною найменування його посади, ані зі зміною розміру посадового окладу, ані зі зміною трудових обов`язків позивача.

Позиція інших учасників справи

У червні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» подали відзив на касаційну скаргу, в якій просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 752/11837/17 із суду першої інстанції.

У червні 2019 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

19 червня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що згідно наказу № 604-п від 20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 , був прийнятий на посаду радника управління персоналу ПАТ «Укрсоцбанк» на стажуванні.

20 жовтня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №45.

Згідно пункту 3.1. за виконання обов`язків, передбачених цим Договором, працівникові виплачується грошова винагорода у розмірі 4 730,00 євро, що включає в себе суму всіх податків та зборів, передбачених чинним законодавством України. Виплаті працівникові підлягає гривневий еквівалент вищезазначеної суми коштів відповідно до курсу гривні до євро, встановленого для продажу євро в Центральному відділенні Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» на 9:00 годину першого робочого дня поточного місяця. Виплата здійснюється 2 рази на місяць шляхом зарахування коштів на картковий рахунок.

06 травня 2011 року ОСОБА_1 на підставі його заяви, відповідно до наказу № 352-П переведено на посаду головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування та консультаційних послуг Центру корпоративного бізнесу, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом 1 040 грн на місяць.

02 грудня 2013 року на підставі заяви ОСОБА_1 його було переведено на посаду головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування департаменту корпоративного фінансування та консультаційних послуг центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу, з посадовим окладом зі штатним розписом 1 600 грн.

Відповідно до наказу відповідача від 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 встановлено надбавку до посадового окладу у розмірі 56 920 грн. 76 коп.

14 січня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного економіста відділу консультаційних послуг щодо корпоративного фінансування департаменту корпоративного фінансування та консультаційних послуг центру корпоративного бізнесу та інвестиційного банкінгу за власним бажанням відповідно до заяви.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом статті 93 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічно зміст заробітної плати викладений в статті першій Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Позивач не оскаржує накази про переведення, але наголошує на тому, що після переведень його 06 травня 2011 року, 02 грудня 2013 року він продовжував отримувати заробітну плату у розмірі, що дорівнює гривневому еквіваленту 4730,00 євро, а лише з 14 серпня 2014 року відповідач став виплачувати заробітну плату у розмірі меншому, ніж це передбачено пунктом 3.1 трудового договору.

В той же час як виходить зі змісту наказів про переведення змінилась посада, яку обіймав позивач та відповідно виконувана ним робота.

Отже підстави для збереження розміру заробітної плати, визначеної впункті 3.1. трудового договору №45 від 20 жовтня 2010 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 були відсутні, а доводи касаційної скарги про незастосування судами положень статті першої Закону України «Про оплату праці» безпідставні.

Посилання в касаційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які встановлюють розмір оплати праці інший, ніж передбачено трудовим договором №45, спростовуються змістом наказів про переведення позивача, в яких зазначений розмір посадового окладу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук