Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/4359/17

провадження № 61-25226св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року у складі судді Харечко С. П. та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Григоренко М. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» (далі - ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів») та просила стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100 278, 64 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у період з 19 листопада 2013 року по 18 вересня 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів». В порушення норм чинного законодавства заробітна плата на підприємстві виплачувалась нерегулярно.

Вказує, що станом на час пред'явлення цього позову до суду підприємство так і не здійснило з нею повного розрахунку, у зв`язку з чим вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім цьому, посилалась на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь 132, 04 грн компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заробітна плата позивачу виплачена відповідачем 30 грудня 2014 року, а з даним позовом до суду позивач звернулася у березні 2017 року, тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду, то позов не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку із їх недоведеністю та безпідставністю, оскільки доказів невиплати позивачу всіх належних сум при звільненні та вини в цьому відповідача матеріали справи не містять.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2017 року та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні у розмірі 100 278, 64 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні даного спору суди не правильно з`ясували обставини, які мають істотне значення для справи.

Вказує, що апеляційним судом залишено поза увагою факти, встановлені судовим рішення, що набрало законної сили, у іншій цивільній справі № 569/313/17 за її позовом до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» про стягнення компенсації виплати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано судом апеляційної інстанції, відсутні підстави для перегляду його в касаційному порядку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Рівненського міського суду Рівненської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу № 569/4359/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що у період з 19 листопада 2013 року по 18 вересня 2014 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів».

18 вересня 2014 року ОСОБА_1 звільнена з роботи з посади юриста ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 була виплачена 30 грудня 2014 року.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 14 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» стягнуто з відповідача компенсацію частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 132,04 грн. Періоди затримки заробітної плати та відповідні розрахунки в рішенні не наведені.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, в редакцій чинній на час звернення позивача до суду, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що на час отримання позивачем заборгованості по заробітній платі 30 грудня 2014 року в її склад не були включені всі суми, в тому числі індексація та компенсація, що підлягали до виплати на час звільнення або ОСОБА_1 оскаржувала їх розмір.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів, що на час припинення трудових відносин з відповідачем останнім було порушено вимоги статті 116 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що апеляційним судом залишено поза увагою обставини, встановлені заочним рішенням Рівненського міського суду від 14 лютого 2017 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, оскільки такі доводи спростовані оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції, в якому наведені мотиви та висновки, з яких суд виходив при відмові у задоволенні позову.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2017 року залишитибез змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук