Справа № 201/7645/19
Провадження № 2/201/2739/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування упущеної вигоди внаслідок втрати здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

02.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування упущеної вигоди внаслідок втрати здоров`я (а.с. № 3 - 7).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 08.07.2019р. позовну заяву було залишено без руху і позивачеві надано строк для усунення її недоліків (а.с. № 44).

Після усунення позивачем недоліків шляхом подання 06.08.2019р. уточненої позовної заяви (а.с. №; 4652) ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.08.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 53).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.07.2018р. о 09 год. 30 хв. сталася ДТП за обставинами якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хонда», рухався в районі буд. № 40 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де під час виконання маневру розвороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом «Ямаха», під керуванням позивача ОСОБА_1 , після чого він впав з керованого мопеда. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.1 ПДР України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортному засобу. Крім того, ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2018р., залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. по справі № 201/9850/18, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП мопеда «Ямаха» становить 9 400 грн., вартість ремонту пошкодженого телефону склала 1 500 грн., всього розмір завданих майну збитків становить 10 900 грн. До того ж, позивач отримав тілесні ушкодження під час ДТП у вигляді забиття лівої кісті, у зв`язку з чим не мав можливість працювати 14 днів, внаслідок чого не отримав очікувані доходи від підприємницької діяльності в сумі 38 560грн.20коп.

Крім того, внаслідок ДТП позивач зазнав моральних страждань, які виразилися у психологічних і фізичних стражданнях внаслідок отриманих травм, отримав стрес, вимушений був відновлювати стан здоров`я, був непрацездатним протягом 14 днів. Відповідач покинув місце ДТП, у добровільному порядку шкоду не відшкодував, свою вину у скоєнні ДТП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не визнавав. З урахуванням розумності і справедливості позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 80 000 грн.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача 10 900грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 38 560 грн. 20коп. в рахунок відшкодування втраченого доходу внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця і 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 28.08.2019р. надав письмовий відзив на позов (уточнений) (а.с. № 57-64), в якому визнав, що дійсно 19.07.2018р. о 09 год. 30 хв. він рухався по вул. Набережна Перемоги біля буд. № 40 в м. Дніпрі (у дворі) сталася ДТП. Проте його вини у її скоєнні немає, оскільки зіткнення його автомобіля з мопедом позивача не було, а тому поліцейські не викликалися і він поїхав з місця ДТП, будучи впевненим що не заподіяв шкоди майну і здоров`ю позивач. Лише потім він дізнався, що позивач викликав патрульних поліцейських, надав їм неправдиві свідчення про те, що відповідач покинув місце ДТП, тому він був позбавлений можливості брати участь в складанні протоколу, схеми ДТП, захищати свої права, пред`явити автомобіль для огляду на якому немає слідів зіткнення, викликати страхового агенту.

Не погодився з підставами і розміром заявленої майнової і моральної шкоди, оскільки вимоги про стягнення майнової шкоди в сумі 10 900 грн. не підтверджені належними і допустимими доказами, зокрема, висновком експерта, іншими документами, які б підтверджували фактичні витрати на ремонт моторолера.

Не погодився із вимогами про стягнення упущеної вигоди, оскільки факт отримання позивачем тілесних ушкоджень і його непрацездатність не підтверджений належними і допустимими доказами. Посилання позивача про втрату доходу вважав надуманим, з огляду на те, що на підтвердження упущеної вигоди позивач надав лише виписки з банківського рахунку за період до виникнення ДТП, і не вказав на реальні доходи, які він міг отримати.

Загалом вважав, що майнова шкода може бути відшкодована за рахунок його страхової компанії «Брокбізнес» на підставі договору, укладення якого посвідчене полісом № 2300186.

Не погодився із визначеним позивачем розміром моральної шкоди у 80 000 грн., оскільки той не перебував на лікарняному. Пояснив, що він (відповідач) на цей час не працює, не має доходів, перебуває на утриманні матері, тому розмір заявленої шкоди для нього завеликий, і він може відшкодувати моральну шкоду лише в сумі 500 грн.

Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий відповідачем відзив, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2018р., залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. по справі № 201/9850/18, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. № 8-12).

У цій адміністративній справі судом встановлено, що 19.07.2018р. о 09 год. 30 хв. сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хонда», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі буд. № 40 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, де під час виконання маневру розвороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом «Ямаха», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку зліва, після чого відбулось падіння водія ОСОБА_3 з керованого останнім транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортному засобу, крім того тілесних ушкоджень зазнав водій ОСОБА_3

ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення не визнавав, пояснив, що у час і у місці, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, він дійсно керував автомобілем «Хонда» та, маючи намір здійснити маневр розвороту ліворуч, дочекався коли назустріч йому проїдуть автомобілі, після чого подивився в дзеркала та впевнився у відсутності перешкод для цього. Однак, почавши змінювати напрямок руху ліворуч, він не побачив позаду мопед, що рухався, водій якого для уникнення зіткнення став нахиляти керований ним засіб і впав з нього. Після цього він невеликий проміжок часу знаходився на місці пригоди, однак поїхав у своїх справах, оскільки розумів, що не вчинював зіткнення з мопедом. Від падіння з мопеда водій ОСОБА_3 і транспортний засіб не мали видимих пошкоджень.

Допитаний у судовому засідання потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що, рухаючись по дворовій території в районі буд. № 40 по вул. Набережна Перемоги в м Дніпрі, він побачив справа біля узбіччя автомобіль «Хонда», що знаходився в попутному з ним напрямку, при цьому водій останнього трохи здав назад, а потім вивернув ліворуч та почав змінювати напрямок руху, і таким чином, виїхав на його траєкторію руху, у зв`язку з чим контактування з мопедом прийшлось в передню праву частину передньою лівою частиною автомобіля «Хонда». Від цього він впав на землю і пошкодив мопед, ще й і лівої сторони.

Суд у цій справі дійшов висновку про винуватість правопорушника ОСОБА_2 , оскільки його вина підтверджувалася рапортом слідчого відділу поліції, яким зафіксовано виїзд на місце ДТП, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.07.2019р. зі схемою до нього, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, після якої залишив місце пригоди водій автомобіля «Хонда», у зв`язку з чим уповноваженою посадовою особою фотографічно зображено лише мопед постраждалого «Ямаха» та місце зіткнення з останнім, який знаходиться у дворовому проїзді в районі буд. № 40 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі; фотографіями з місця ДТГ1, які доповнюють повну картину дорожніх умов та обстановки на даній ділянці дороги, а також фотографіями мопеда «Ямаха» з пошкодженнями, механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, оскільки як від контактування з автомобілем «Хонда», так і на протилежній стороні мопеду від падіння на дорогу, були утворені механічні та лакофарбові пошкодження; медичною довідкою про стан здоров`я постраждалого ОСОБА_3 ; поясненнями водія-учасника ДТП ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями очевидця пригоди - свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких ОСОБА_2 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.

Суд не прийняв доводи ОСОБА_2 про його невинуватість з огляду на те, що його вина підтверджувалася наявними у справі доказами, а стороною захисту не було надано доказів на підтвердження непричетності ОСОБА_2 до ДТП. На спасування доводів про те, що ОСОБА_2 не здійснював контактування з іншим транспортним засобом, в матеріалах справи були наявні фотознімки мопеду «Ямаха», на яких зафіксовані механічні та лакофарбові пошкодження з обох боків вказаного транспортного засобу, зокрема, справа, тобто, зі сторони приближення до нього автомобіля «Хонда», водій якого починав рух справа наліво по напрямку руху водія ОСОБА_3 , який від зіткнення впав на землю та відбулось падіння мопеду на його протилежний бік - лівий, а отже утворилися відповідні пошкодження на цьому транспортному засобі, що повністю зіставлялося з механізмом даної пригоди та фактичними обставинами, установленими під час розгляду справи.

Таким чином, судом, не змінюючи кваліфікацію, було установлено, що саме зіткнення транспортних засобів між собою призвело до наслідків, які настали, а не як було зазначено у протоколі серії БД № 175926 від 27.08.2018р. - створення аварійної ситуації однім водієм для іншого.

Щодо заперечень сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту його виявлення, що суперечило вимогам ст. 254 КУпАП, то суд з цього приводу дійшов висновку, про те, що ця обставина не була наслідком порушень з боку уповноважених посадових осіб, а протокол відносного ОСОБА_2 складено лише 27.08.2018р. (тобто з порушення місячного строку з дати вчинення ДТП) з вини самого ОСОБА_2 , який не з`являвся на запрошення та виклик управління патрульної поліції, що датований 16.08.2018р. Таким чином, суд вважав, що процедура оформлення поліцейським матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 є такою, що відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р.

Той факт, що ОСОБА_2 не отримував копії протокол про адміністративне правопорушення у момент його складання, не є порушенням його прав, оскільки водій ОСОБА_2 не з`явився на запрошення до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, про що мається відповідний запис у протоколі. Такі недоліки не вплинули на реалізацію порушником ОСОБА_2 права на участь в судовому засіданні, на захист і реалізацію інших прав, передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки в ході судового розгляду останній ознайомився з матеріалами справи в повному обсязі та приймав участь у судових засіданнях із захисником.

З огляду на викладене, суд у цій справі дійшов висновку про те, що матеріалами справи доведено, що водієм ОСОБА_2 було порушено правила дорожнього руху, які призвели до ДТП з мопедом «Ямаха».

Відповідно до положень ч. 5-7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

А отже обставини щодо винуватості дій водія транспортного засобу «Хонда», д/н НОМЕР_1 , у ДТП, що відбулась 19.07.2018р. в районі буд. № 40 по вул. Набережна Перемоги у м. Дніпрі, в результаті якої був пошкоджений мопед «Ямаха», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 є встановленими і доказуванню в даній справі не підлягають.

Отже, вищевказаною постановою суду, яка набрала законної сили за наслідками її оскарження, спростовуються доводи відповідача у даній справі ОСОБА_2 про відсутність його вини у скоєнні ДТП, внаслідок якої майну позивача ОСОБА_3 було заподіяно майнової шкоди.

Щодо відшкодування майнової шкоди.

Заявляючи до відповідача вимоги про відшкодування майнової шкоди, позивач вказував, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП мопеда «Ямаха» становить 9 400 грн., внаслідок ДТП був пошкоджений мобільний телефон позивача, вартість ремонту якого склала 1 500 грн., тому загальний розмір збитків становить 10 900 грн.

На підтвердження того, що пошкоджений мопед «Ямаха» і телефон належить саме позивачеві, і він здійснив витрати на його ремонт в загальній сумі 10 900 грн. жодних доказів ним не надано, у т.ч. відповідного висновку е ксперта (оцінювача) про визначення у встановленому законом порядку вартості завданих збитків. Не зазначено у позові навіть модель (марку) мопеда і телефона.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Представлені суду фотографії пошкодженого мопеда і телефона (а.с. № 13-18) не є достатніми, належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які підвереджують розмір матеріального збитку, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність заподіяння майнової шкоди, про розмір якої йдеться у позові.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди в сумі 10 900 грн. задоволенню не підлягають.

Оцінюючи викладену відповідачем у відзиві позицію, вважаю за необхідне зауважити на тому, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний був звернутися до страховика «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування, з яким ОСОБА_5 укладено договір страхування, що підтверджує поліс № 2300186 строком дії з 06.12.2017р. по 05.12.2018р. (а.с. № 71).

Як висловився Верховний Суд у постанові від 21.02.2018р. у справі № 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18) сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика, як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Щодо відшкодування упущеної вигоди.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Варто зазначити, що при обчисленні (визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту.

Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача, який зобов`язаний довести, що доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі виконання ним своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Заявляючи вимоги про відшкодування втраченого доходу внаслідок ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця, позивач посилався на те, що він не мав можливості працювати 14 календарних днів, тому просив стягнути з відповідача 38 560,20 грн. втраченого доходу, виходячи з розміру річного доходу за 2017р. 1 024 600,74 грн./12 місяців = 85 383,39 грн. (середньомісячний дохід) / 31 день = 2 754,30 грн. (середньоденний дохід) х 14 днів непрацездатності = 38 560,20 грн.

На підтвердження доходів позивач надав лише виписки з його банківського рахунку № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за період з 01.01.2018р. по 30.06.2018р. (а.с. № 22-39).

Жодних доказів того, що він є фізичною особою-підприємцем, укладав на момент будь-які договорі, очікував надходження від їх виконання, а також перебував на лікарняному протягом 14 днів або інших належних і допустимих доказів своїх непрацездатності протягом 14-ти днів, ним не надано.

В порушення вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не надано об`єктивних, переконливих доказів спричинення йому збитків у вигляді упущеної вигоди, зокрема, що доходи в сумі 38 560 грн. 20коп. він би отримав за звичайних умов.

Не можна прийняти до уваги при доведенні розмірів неотриманого доходу наданий розрахунок позивача, без наявності жодних підтверджуючих документів.

Також варто зазначити, що повинен бути зв`язок між правопорушенням і шкодою у випадку вимоги про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди. Підставою відповідальності є порушення стороною положень закону чи договору, у зв`язку з чим у кредитора (потерпілого) виникає право на відшкодування збитків, в тому числі у формі упущеної вигоди. Умовами настання цивільно-правової відповідальності є: а) протиправна поведінка; б) наявність шкоди (збитків); в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою (збитками); г) вина.

Відтак, вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до відшкодування суми моральної шкоди, виходжу з того, що право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи питання про підстави відшкодування моральної шкоди, виходжу з того, що є встановленою і доказуванню не підлягає вина водія транспортного засобу «Хонда», д/н НОМЕР_1 , який своїми діями пошкодив майно позивача - мопед «Ямаха», д/н НОМЕР_2 .

Позивач у ДТП 19.07.2019р. отримав тілесні ушкодження, що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення і підтверджено доданою позивачем до позову довідкою лікаря № 7466 у вигляді забиття лівої кисті (а.с. № 21).

За таких обставин, доходжу висновку, що позивач отримав моральні страждання, які пережив від стресу у ДТП, пережив психологічні і фізичні страждання, в тому числі й через те, що відповідач добровільно не компенсував позивачеві моральну шкоду.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, який слід стягнути цим рішенням. виходжу з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, вважаю за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000 грн., не зважаючи на те, що відповідач з урахуванням свого матеріального становища у своєму відзиві погодився компенсувати лише 500грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позов задоволено частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставок, встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 909грн. за позовні вимоги майнового характеру (відшкодування матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 90 900грн. (а.с. № 2)).

Оскільки позовні вимоги майнового характеру задоволені частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 10грн. (1000грн. - стягнута сума моральної шкоди * 909грн. - сплачений судовий збір / 90 900грн. - сума заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що позивач при подачі позову щодо відшкодування втраченого доходу внаслідок ушкодження здоров`ю фізичної особи - підприємця був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 23 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018р. у справі № 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування упущеної вигоди внаслідок втрати здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.