Номер провадження: 22-ц/813/3616/19
Номер справи місцевого суду: 499/89/18
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ) про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Тимчук Р.М. 19 грудня 2018 року у смт. Іванівка Одеської області,-

встановила:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Іванівського районного суду Одеської області з позовом до Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму (а.с. 2-5).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що, перебуваючи з ОСОБА_3 у фактичний шлюбних відносинах, вона в листопаді 1999 року вселилась в займане ним житлове приміщення - квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір найму квартири був укладений Радісненською селищною радою Іванівського району Одеської області із ОСОБА_3 , що підтверджується договором оренди (найму) житла. 29 жовтня 2008 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

З часу вселення в квартиру у листопаді 1999 року, і до дня звернення із позовом до суду, позивачка постійно проживає і користується, як член сім`ї наймача, вказаним житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування ним, та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення. Ця квартира є її єдиним постійним місцем проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Однак позивачка, як єдиний член сім`ї померлого наймача, яка постійно проживала в квартирі, укласти з відповідачем договір найму квартири не змогла, оскільки не зареєстрована у квартирі. Саме з цієї причини ОСОБА_1 було відмовлено Радісненською селищною радою Іванівського району Одеської області в укладенні договору найму квартири та переоформленні на неї особового рахунку, що підтверджується рішенням виконкому.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року було замінено у справі Радісненську селищну раду Іванівського району Одеської області на Знам`янську сільську радй Іванівського району Одеської області. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Знам`янську сільську раду Іванівського району Одеської області (а.с. 47-48).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 07 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 (а.с. 60-61).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 109-113).

На вказане судове рішення була принесена апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій апелянт поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість судового рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач проживала у спірній квартирі без дотримання встановленого порядку, без письмової згоди основного наймача, зареєстрованою у спірній квартирі вона не була, а зареєстрована за іншою адресою, у задоволенні клопотання про укладення договору оренди жилого приміщення їй було відмовлено, тому у суду не було законних підстав визнавати за ОСОБА_1 право користування спірною квартирою та зобов`язання відповідача укладати з нею договір найму житлового приміщення. Суд вважав, що незалежно від строку проживання у означеній квартирі ОСОБА_1 . не набула права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок вселення дотриманий не був, письмового звернення до наймодавця чи власника житла з питання його реєстрації не було, доказів не надано, позивачка зберігає реєстрацію за іншим місцем проживання, а доказів, що зв`язок з жилим приміщенням за своїм місцем реєстрації вона втратила, суду не надано.

За таких обставин, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягали.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 уклав договір найму квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2 під АДРЕСА_1 (сорок дев`ять) з Радісненською селищною радою Іванівського району Одеської області, що підтверджується договором оренди(найму) житла.

Перебуваючи з ОСОБА_3 у фактичний шлюбних відносинах, ОСОБА_1 вселилась в листопаді 1999 року в займане ним житлове приміщення. 29 жовтня 2008 року між позивачкою та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

З часу вселення в квартиру в листопаді 1999 року і до сьогоднішнього дня, позивачка постійно проживає і користується, як член сім`ї наймача, спірним житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування ним, та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення. Ця квартира є її єдиним постійним місцем проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача.

У відповідності із ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З аналізу наведених норм слідує, що правом користування житлом, яке знаходиться у користуванні особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє наймачів права користування займаним приміщенням.

Враховуючи, що позивач вселилась в спірну квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , як член сім`ї наймача, а саме - як особа, яка постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство, а згодом стала дружиною наймача ОСОБА_3 , згода останнього та ОСОБА_2 на вселення ОСОБА_1 не була потрібною, а відтак, визначення судом першої інстанції статусу позивача як тимчасового мешканця, є помилковим.

Конституцією України у ст. 47 закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, які обставини мають бути з`ясовані судом, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, зокрема, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Доводи суду першої інстанції про те, що наявність реєстрації по іншій адресі є перешкодою набуття права користування позивачем спірною квартирою, є неспроможними. Так, згідно з Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, фізична особа зобов`язана зареєструвати своє місце проживання. Однак, необхідно заначити, що реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння/користування іншим об`єктом нерухомості, право на яке є підтвердженим в установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно є зареєстрованою в АДРЕСА_3 , з 16 вересня 1997 року. Однак, згідно Довідки Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 11 січня 019 року, ОСОБА_1 ніколи не проживала за вказаною адресою і не була членом сім`ї власника житла. Даний будинок належав на праві власності ОСОБА_4 , а в 2010 році був проданий та переоформлений на іншого власника.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що позивач вселилася в спірну квартиру зі згоди наймача, як член його сім`ї, з 2005 року стала дружиною наймача, тривалий час проживає у квартирі, хоча зареєстрована у іншому жилому приміщенні, у квартирі проживає разом із донькою та двома онуками, несе витрати по сплаті комунальних послуг.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 за життя намагався вирішити питання щодо реєстрації ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні. Так, згідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 12 червня 2013 року у справі № 1509/40/12 вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому поставиви питання про зобов`язання Відділу громадянства, паспортної, реєстраційної, міграційної роботи Іванівського РВГУМВс України в Одеській області зареєструвати в квартирі ОСОБА_1 та її доньку, оскільки в позасудовому порядку він не міг цього зробити. Однак, вказаним рішенням суду у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , що діяла в своїх інтересах та інтересах дітей про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, а також у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про зняття з реєстраційного обліку та зобов`язання зареєструвати було відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 p.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 p.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Іванівського районного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ) про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою під АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 .

Зобовязати Знам`янську сільську раду Іванівського району Одеської області укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири під АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 .

Стягнути зі Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 819, 21 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 27 вересня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе