Справа № 473/2412/19
Провадж.№ 2-о/481/34/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючоuj судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судових засідань Філіпської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вознесенський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що в зв`язку з втратою свідоцтва про народження він не зміг отримати паспорт громадянина України. Після отримання повторно свідоцтва про своє народження від звернувся до Вознесенського РВ УДМС в Миколаївській області із заявою про видачу паспорту громадянина України, на що отримав відмову у видачі паспорту та замість паспорту отримав довідку №1695 від 15.05.2019 року, із якої вбачається, що перевіркою його особу встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. В усній формі пояснили, що у нього відсутні передбачені законодавством документальні підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік та 13.11.1991 рік, а тому для отримання паспорту громадянина України йому необхідно в судовому порядку встановити факт постійного проживання на території України у вказаний період.

Заявник в судове засідання не з`явився, однак направив заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи УДМС України в Миколаївській області в особі Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малосолоне Вознесенського району Миколаївської області, про що виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області був складений актовий запис №03 від 15 січня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Вознесенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 13 березня 2019 року /а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Малосолоне, Вознесенського району, Миколаївської області помер батько заявника ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 20 жовтня 1997 року Вознесенською сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис за №19 /а.с.12/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 10 грудня 1976 року вбачається, що батько заявника ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вознесенськ, Миколаївської області /а.с.15/.

Мати заявника ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 12 березня 1981 року, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 виданого Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області 27.10.2000року /а.с.9-11/.

Відповідно до довідки №286/04-09 від 21.05.2019 року виданої виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 18.10.1982 року по 10.10.1997 рік, знятий з реєстраційного обліку в зв`язку зі смертю; ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 12.03.1981 року, проживала за даною адресою до 2007 року, в січні 2007 року вибула без зняття з реєстраційного обліку; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження до 2007 року без реєстрації, в січні 2007 року вибув разом з матір`ю на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.17/.

Довідками №938, №944 виданими виконкомом Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно проживають по АДРЕСА_2 (а.с.18,19).

Відповідно до довідки №271/04 від 16.05.2019 року, виданої відділом освіти Вознесенської РДА Миколаївської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчався з 1998 року по 2005 роки в Малосолонівській загальноосвітній школі І-ІІ ст., Вознесенської районної ради, Вознесенського району, Миколаївської області (а.с.16).

03.05.2019 року листом №2/11 вих.№1573 начальника Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області заявнику надано відповідь про відмову у видачі паспорта громадянина України /а.с.7/.

Відповідно до довідки №2/11 вих.№1573 виданої Вознесенським РВ УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній звертався до Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області із заявою про встановлення особи. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави /а.с.6/.

Відповідно до п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 р. №302, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Підстави та порядок набуття громадянства України регулюються нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Верховний Суд України у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 22.08.2018 року при розгляді справи №363/214/17-ц сформував правову позицію, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Тлумачення статті 256 ЦПК України (яка за своїм змістом відповідає ст.315 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду заявника) перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Враховуючи вказану правову позицію суд вважає, що перелік юридичних фактів передбачених ст.315 ЦПК України, які підлягають встановленою в судовому порядку, не є вичерпним.

При цьому ч.2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто не виключається можливість встановлення в судовому порядку факту проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1ст. 3 цього Закону, згідно яких громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а особи, зазначені у п. 2 - з 13 листопада 1991 року.

Указом Президента України № 215/2001 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України №588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Цей Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Зазначений Порядок передбачає особливий порядок вирішення питань громадянства, визначає компетентні органи, які наділені повноваженнями щодо вирішення питань пов`язаних з громадянством, визначає документи, що подаються для встановлення належності до громадянства України, серед яких визначено рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, у даному випадку юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України (13 листопада 1991 року), який дає право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України.

Таким чином, оцінюючи вищенаведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, ОСОБА_1 постійно проживав на території України, у зв`язку з чим його заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Малосолоне Вознесенського району Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, постійно проживав на території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.09.2019 року.

Суддя І.І.Ціпивко