Провадження № 2/521/1623/19
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.,
секретаря судового засідання - Коновалової К.С.,
ПАТ СК«Теком» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом та просило стягнути з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на його користь 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) страхового відшкодування, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь 41 985,49 грн. (сорок одну тисячу дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 49 копійок).
В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ СК «Теком» зазначило, що 24.05.2017 року у м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який, керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та який належить ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль останньої одержав механічні пошкодження.
Тринадцятого липня 2017 року постановою Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у скоєнні вказаного дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 8 місяців.
Двадцять дев'ятого вересня 2017 року постановою Апеляційного суду Одеської області було встановлено факт порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України при настанні зазначеної події, тобто встановлено вину останнього у скоєнні вказаного дорожньо-транспортної пригоди. Так, судом вказано у постанові про те, що: «вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує обставин скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та своєї провини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, які настали внаслідок цього, а лише просить змінити йому аміністративне стягнення.
Зазначені обставини, відношення ОСОБА_2 до зазначеної події та наслідки скоєної дорожньо-транспортної пригоди вказують на порушення з боку водія ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, винуватість водія ОСОБА_2 є доведеною та не оспорюється ним в апеляційній скарзі».
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, був застрахований ПАТ СК «Теком» згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 263-16 Д/Т/АТ від 07.10.2016 року (далі - Договір страхування). Згідно п. 7 частини 1 Договору страхування, експлуатаційний знос (КАСКО) - не враховується.
Керуючись Договором страхування, відповідно до страхового акту № 4449 від 19.06.2017 року, Висновку експерта № 5952 від 13.06.2017 року, рахунку від 06.06.2017 року ТОВ «Адіс-Авто», компанією ПАТ СК "Теком" за заявою Страхувальника на Станції технічного обслуговування була сплачена сума страхового відшкодування в розмірі 141 985,49 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, розмір фактичних витрат по Договору страхування, понесених ПАТ СК «Теком» становить 141 985,49 грн.
Цивільна-правова відповідальність водія автомобілю НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» згідно Полісу АК/0990410 (далі - Поліс). Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., франшиза - 0 грн.
ПАТ СК «Теком» вважає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як водія автомобілю НОМЕР_1 - в даному випадку ТДВ «СТ «Домінанта» - відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно Висновку експерта № 5952 від 13.06.2017 року, вартість матеріального збитку по пошкодженого автомобілю НОМЕР_2 (сума збитку з урахуванням зносу) становить суму у розмірі 134 734, 50 грн.
Таким чином, з урахуванням того, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну по полісу становить 100 000,00 грн., а франшиза 0 грн., ТДВ «СТ «Домінанта» зобов'язана сплатити ПАТ СК «Теком» суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн.
У зв'язку з чим, 06.02.2018 р. позивач звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» з претензію № 033/18 з додаванням всіх необхідних документів, яка останнім отримана 13.02.2018 року.
Втім, станом на теперішній час, ні відповіді, ні страхового відшкодування по вказаній претензії ПрАТ СК «Теком» від ТДВ «СТ «Домінанта» не отримало, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Також стосовно змісту позовних вимог до ОСОБА_2 ПАТ СК «Теком» додатково зазначає наступне.
В разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої винною особою шкоди - в даному випадку - ОСОБА_2, потерпілому сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
У зв'язку з чим, ПАТ СК «Теком» 02.10.2018 року звернулося до ОСОБА_2 з претензією № 300/18 про відшкодування в порядку суброгації різниці між фактичними витратами по Договору страхування та розміром страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 - 41 985,49 грн. (141 985,49 грн. - 100 000,00 грн.).
Втім, станом на теперішній час, ні відповіді, ні страхового відшкодування по вказаній претензії ПАТ СК «Теком» від ОСОБА_2 не отримало, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, надав до суду заяву в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Також, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач - ПДВ «Страхове товариство Домінанта», в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надавав.
Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Двадцять травня 2017 року у м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який, керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та який належить ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль останньої одержав механічні пошкодження.
Тринадцятого липня 2017 року постановою Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у скоєнні вказаного дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 8 місяців. (а.с.10)
Двадцять дев'ятого вересня 2017 року постановою Апеляційного суду Одеської області було встановлено факт порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України при настанні зазначеної події, тобто встановлено вину останнього у скоєнні вказаного дорожньо-транспортної пригоди. Так, судом вказано у постанові про те, що: «вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує обставин скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та своєї провини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, які настали внаслідок цього, а лише просить змінити йому аміністративне стягнення.
Зазначені обставини, відношення ОСОБА_2 до зазначеної події та наслідки скоєної дорожньо-транспортної пригоди вказують на порушення з боку водія ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Таким чином, винуватість водія ОСОБА_2 є доведеною та не оспорюється ним в апеляційній скарзі». (а.с.11-12).
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Таким чином, суд при вирішенні даної справи, вважає, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2017 року та постановою Апеляційного суду Одеської області від 29.09.2017 року було встановлено факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та доведено його вину, що підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, був застрахований ПАТ СК «Теком» згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 263-16 Д/Т/АТ від 07.10.2016 року (далі - Договір страхування). (а.с.59-64). Згідно п. 7 частини 1 Договору страхування, експлуатаційний знос (КАСКО) - не враховується.
Керуючись Договором страхування, відповідно до страхового акту № 4449 від 19.06.2017 року (а.с.13), Висновку експерта № 5952 від 13.06.2017 року (а.с.19-58), рахунку від 06.06.2017 року ТОВ «Адіс-Авто» (а.с. 18), компанією ПАТ СК "Теком" за заявою Страхувальника на Станції технічного обслуговування була сплачена сума страхового відшкодування в розмірі 141 985,49 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.14). Таким чином, розмір фактичних витрат по Договору страхування, понесених ПАТ СК «Теком» становить 141 985,49 грн.
Стаття 27 Закону України «Про страхування» від 7.03.1996 року та стаття 993 ЦК України передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.
Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку
Стаття 1188 ЦК України зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілом' визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справ або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до наведених норм факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.
Таке зобов'язання виникає із факту завдання шкоди та припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, за приписами статті 3 якого метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).
Згідно зі ст. 6 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (статті 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України № 1961-IV).
З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільна-правова відповідальність водія автомобілю НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» згідно Полісу АК/0990410. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000.00 грн., франшиза - 0 грн.
При цьому, стаття 29 Закону зазначає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 я про водія автомобілю НОМЕР_1 - в даному випадку ТДВ «СТ «Домінанта» відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно Висновку експерта № 5952 від 13.06.2017 року, вартість матеріального збитку по пошкодженого автомобілю НОМЕР_2 (сума збитку з урахуванням зносу) становить суму у розмірі 134 734, 50 грн.
Так, за змістом статті 29 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, норми якого є спеціальними у спорах, пов'язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а сам Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Отже, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Таким чином, з урахуванням того, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну по полісу становить 100 000,00 грн., а франшиза 0 грн., ТДВ «СТ «Домінанта» зобов'язана сплатити ПрАТ СК «Теком» суму страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.
У зв'язку з чим, 06.02.2018 р., згідно матеріалів справи, позивач звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» з претензію № 033/18 з додаванням всіх необхідних документів, яка останнім отримана 13.02.2018 року.
Втім, станом на теперішній час, ні відповіді, ні страхового відшкодування по вказаній претензії ПАТ СК «Теком» від ТДВ «СТ «Домінанта» не отримало.
Суд надав правову оцінку стосовно змісту позовних вимог до ОСОБА_2, зазначивши наступне.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої винною особою шкоди - в даному випадку - ОСОБА_2, потерпілому сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому, за змістом статті 1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», які кореспондуються з роз'ясненнями, викладеними в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду - в даному випадку - ОСОБА_2 - не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
У зв'язку з чим, ПАТ СК «Теком» 02.10.2018 року звернулося до ОСОБА_2 з претензією № 300/18 про відшкодування в порядку суброгації різниці між фактичними витратами по Договору страхування та розміром страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 - 41 985,49 грн. (141 985,49 грн. - 100 000,00 грн.) (а.с. 66).
Втім, станом на теперішній час, ні відповіді, ні страхового відшкодування по вказаній претензії ПАТ СК «Теком» від ОСОБА_2 не отримало.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ПАТ СК «Теком» в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Керуючись, постановою Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 22, 993, 999,1187, 1191,1192 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 204, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 352 ЦПК України, СУД -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
С У Д Д Я: І.А. Бобуйок