ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №576/1032/19

Номер провадження 22-ц/816/4376/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне підприємство «Аграрні інвестиції»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2019 року (суддя Сапон О.В., дата складення повного судового рішення - 21 червня 2019 року) в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» (далі - ПП «Аграрні інвестиції») з позовом в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати Наказ № 47 від 14 травня 2019 року про звільнення позивача з роботи на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю (КЗпП) України, поновити ОСОБА_1 на посаді оператора елеваторного обладнання ПП «Аграрні інвестиції» із стягненням заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 20 червня 2018 року він працював на посаді оператора елеваторного обладнання ПП «Аграрні інвестиції». Наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора підприємства від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри, а саме, як про це зазначено у наказі про звільнення, через відмову від виконання посадових обов`язків, що заподіяло збитки підприємству та завдало шкоди його діловій репутації.

Позивач зазначив, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України має місце у разі вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурі цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

До працівників, яких можна звільнити за згаданою підставою, належать насамперед особи, які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням грошових і товарних цінностей. За загальним правилом з такими працівниками укладають письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Оскільки за займаною посадою (оператор елеваторного обладнання) та характером виконуваної роботи позивач не обслуговував товарно-матеріальні цінності підприємства, не укладав з роботодавцем договір про матеріальну відповідальність, то своє звільнення за пунктом 2 статті 41 КЗпП України він вважав незаконним.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд першої інстанції змінив формулювання звільнення ОСОБА_1 з посади оператора елеваторного обладнання ПП «Аграрні інвестиції» з пункту 2 статті 41 КЗпП України - за втратою довіри, на пункт 3 статті 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, незастосування закону, який підлягав застосуванню, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджувались у повному обсязі обставини справи, зокрема, не з`ясовано чи мав право відповідач вимагати виконання роботи, яка не входить до кола обов`язків працівника. Також суд не з`ясував наявність вини заявника при відмові виконувати роботу та не врахував того, що адміністрацією підприємства порушувались умови колективного договору щодо порушення строків виплати заробітної плати, що також було встановлено перевіркою відповідного контролюючого органа. Крім того, суд не врахував, що за одне і те саме правопорушення заборонено двічі притягувати до юридичної відповідальності, тобто після оголошеної догани за порушення трудової дисципліни звільнення працівника за такий же проступок заборонено.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Аграрні Інвестиції» просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач допустив систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, за що спочатку були застосовані дисциплінарні стягнення, а потім ОСОБА_1 було звільнено з роботи. Також судом було досліджено посадові обов`язки позивача згідно з його посадовою інструкцією, від виконання яких ОСОБА_1 22, 23 та 24 квітня 2019 року відмовився. У зв`язку з помилковим звільненням позивача за пунктом 2 статті 41 КЗпП України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну формулювання звільнення на пункт 3 статті 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання трудових обов`язків, яке вперше відбулось 22 квітня 2019 року, за що було оголошено догану 02 травня 2019 року. Вдруге порушення трудової дисципліни відбулось 23 квітня 2019 року, за що догану оголошено 03 травня 2019 року, а за проступок 24 квітня 2019 року позивача було звільнено 14 травня 2019 року. Зазначає, що за результатами перевірки Управлінням Держпраці у Сумській області порушень трудових прав ОСОБА_1 не встановлено, а решту виявлених порушень підприємством усунуто.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20 червня 2018 року ОСОБА_1 працював оператором елеваторного обладнання ПП «Аграрні інвестиції» (а.с. 31-35, 36, 37, 61).

22, 23 та 24 квітня 2019 року старший зміни охорони ОСОБА_2 склав службові записки заступнику директора ПП «Аграрні інвестиції» ОСОБА_3 , який у свою чергу 22, 23 та 24 квітня 2019 року склав доповідні записки тимчасово виконуючому обов`язки директора ПП «Аграрні інвестиції» ОСОБА_4 , в яких повідомлялось, що у вказані дні впродовж робочої зміни з 08-00 до 17-00 години, оператор елеваторного обладнання ОСОБА_1 , а також інші працівники підприємства, відповідальні за відвантаження зерна, відмовились здійснювати завантаження/відвантаження зерна кукурудзи врожаю 2018 року, що перебувало в ємностях елеватора у 15 залізничних вагонів, які були направлені на територію підприємства із залізничної станції «Глухів» (а.с. 50-55).

22, 23 та 24 квітня 2019 року заступник директора ОСОБА_3 , тимчасово виконуючий обов`язки директора ОСОБА_5 та начальник охорони приватного підприємства «Его» ОСОБА_6 склали акти про відмову працівника ОСОБА_1 надавати письмові пояснення з приводу відмови 22, 23 та 24 квітня 2019 року виконувати свої обов`язки по відвантаженню зерна кукурудзи у вагони. Також у вказаних актах зазначено, що в усній формі ОСОБА_1 пояснив свою відмову від виконання поставленого завдання через наявність заборгованості підприємства по його заробітній платі (а.с. 56-58).

Наказами ПП «Аграрні інвестиції» № 41/1 від 23 квітня 2019 року, № 41/2 від 24 квітня 2019 року та № 41/3 від 25 квітня 2019 року створено комісії для проведення службової перевірки з приводу виявлення 22, 23 та 24 квітня 2019 року факту неналежного виконання трудових обов`язків працівникам підприємства, зокрема і ОСОБА_1 (а.с. 64, 68, 72).

26 квітня 2019 року, 02 травня 2019 року та 03 травня 2019 року відповідними комісіями були складені Акти службового розслідування № 49, № 50 та № 51 відповідно, в яких виявлено та зафіксовано факти неналежного виконання трудових обов`язків позивачем ОСОБА_1 22, 23 та 24 квітня 2019 року, а саме: працівник в категоричній формі у вказані дні відмовився здійснювати завантаження/відвантаження зерна кукурудзи врожаю 2018 року, що перебувало в ємностях елеватора ПП «Аграрні Інвестиції» в подані залізницею вагони по станції Глухів Сумської області за зовнішньоекономічним контрактом № 269AI-VT19FC від 18 квітня 2019 року, мотивуючи свої дії наявністю заборгованості перед ним по заробітній платі. Проведеною перевіркою також було встановлено, що заборгованість по заробітній платі дійсно мала місце.

Актами службового розслідування № 49 та № 50 за результатами перевірки комісія вважала притягнути, зокрема ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а робочі дні 22 та 23 квітня 2019 року - не оплачувати. Актом службового розслідування № 51 комісія вважала за неналежне виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 звільнити на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, а робочий час 24 квітня 2019 року - не оплачувати.

Наказом ПП «Аграрні інвестиції» № 41/4 від 02 травня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та попереджено про те, що у випадку вчинення протягом року іншого порушення трудових обов`язків, його буде звільнено у встановленому чинним законодавством порядку (а.с. 77).

Наказом ПП «Аграрні інвестиції» № 44 від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та попереджено про те, що у випадку вчинення протягом року іншого порушення трудових обов`язків, його буде звільнено у встановленому чинним законодавством порядку (а.с. 78).

Наказом ПП «Аграрні інвестиції» № 47 від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 за пунктом 2 статті 41 КЗпП України в зв`язку із втратою довіри є необґрунтованим, оскільки до кола посадових обов`язків позивача не входило безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей. За характером виконуваної роботи ОСОБА_1 лише зобов`язувався забезпечувати технологічний процес руху зерна різних культур по елеватору.

Водночас, суд встановив, що 22, 23 та 24 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовився здійснювати подачу зерна в бункер на залізничній лінії для подальшої подачі його у вагони, тобто відмовився виконувати свої трудові обов`язки. Місцевий суд зробив висновок, що позивач систематично не виконував без поважних причин обов`язки, покладені на нього трудовим договором, за що до ОСОБА_1 спочатку були застосовані дисциплінарні стягнення, а потім він був звільнений з роботи.

Таким чином, суд вважав, що обставинам, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 , відповідач дав неправильну юридичну кваліфікацію, а тому змінив формулювання причин звільнення позивача із пункту 2 статті 41 КЗпП України - за втратою довіри, на пункт 3 статті 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП. Відповідач фактично визнав, що звільнення позивача з роботи з підстав втрати довіри є помилковим, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Водночас, законних підстав змінювати формулювання звільнення позивача з п. 2 ст. 41 на п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, суд першої інстанції не мав, оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Так, за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

У п. 22 вищевказаної Постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Таким чином, роботодавець повинен зазначити які та коли проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення.

Наказом № 41/4 від 02 травня 2019 року ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за проступок, який мав місце 22 квітня 2019 року.

Наказом № 44 від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за проступок, якій мав місце 23 квітня 2019 року.

Вищевказані накази позивач не оскаржував. Після застосування до нього 3 травня 2019 року останнього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач ОСОБА_1 будь-яких дисциплінарних проступків не вчиняв.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для юридичної кваліфікації розірвання трудового договору ОСОБА_1 з ПП «Аграрні інвестиції» за пунктом 3 статті 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) є помилковим і таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Оскільки відповідач допустив незаконне звільнення позивача, то трудові права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом скасування наказу № 47 від 14 травня 2019 року, поновлення позивача на посаді оператора елеваторного обладнання в ПП «Аграрні інвестиції» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами частини 2 статті 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5, п. 8 вказаного Порядку нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу проводиться, виходячи із заробітної плати за два останні повні місяці роботи, які передували місяцю звільнення.

Місяцями, які передували звільненню позивача, є квітень та березень 2019 року, проте у квітні 2019 року заробітна плата ОСОБА_1 не виплачувалась, тому до розрахунку слід брати лютий та березень 2019 року. Так, у лютому 2019 року заробітна плата позивача склала 7657,60 грн, а у березні 2019 року - 8175,44 грн, тобто всього 15833,04 грн (а.с. 9-13).

Звідси, середньомісячний заробіток становить 7916,52 грн (15833,04 грн : 2), а середньоденний - 395,82 грн. (7916,52 грн : 20 (середню кількість робочих днів у лютому та березні 2019 року)).

Як зазначалось вище, позивач був звільнений 14 травня 2019 року, тобто цей день був останнім робочим днем ОСОБА_1 , тому період вимушеного прогулу має обраховуватись з наступного дня після звільнення - 15 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення, тобто по 26 вересня 2019 року.

Всього кількість робочих днів за цей період складає 94 (у травні - 13 днів, у червні - 18 днів, у липні - 23 дні, у серпні - 21 день, у вересні - 19 днів), а середній заробіток - 37207,08 грн (94 дні * 395,82 грн), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат на підлягає зміні наступним чином.

За подання позовної заяви з вимогою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а також за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови у задоволенні цієї вимоги позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору на суму 768,40 грн в суді першої інстанції та на суму 1152,60 грн в апеляційному суді. За майнові вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за подання апеляційної скарги на рішення суду про відмову у задоволенні цієї вимоги позивач мав сплатити судовий збір у суді першої інстанції у сумі 768,40 грн та 1152,60 грн в апеляційному суді, проте судовий збір не сплатив.

Ураховуючи зазначене, а також те, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги позивача задовольняються у повному обсязі, тому на підставі ч. 1, ч. 6, ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача ПП «Аграрні інвестиції» на користь держави слід стягнути 1536,80 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2305,20 грн за апеляційний розгляд справи, а всього - 3842,00 гривні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384, 430 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ № 47 від 14 травня 2019 року тимчасово виконуючого обв`язки директора Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України з посади оператора елеваторного обладнання Приватного підприємства «Аграрні інвестиції».

Поновити ОСОБА_1 на посаді оператора елеваторного обладнання Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» з 15 травня 2019 року.

Стягнути з Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 травня по 26 вересня 2019 року у розмірі 37207 (тридцять сім тисяч двсті сім) гривень 08 копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України з цієї суми.

Стягнути з Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» на користь держави судові витрати у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. Дата складання повного тексту рішення - 30 вересня 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: О.І.Собина

С.Г.Хвостик