П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 0505/935/11

Номер провадження 22-ц/804/101/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 26 квітня 2012 року, у складі судді Єфименко В.І.,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року відновлено втрачене судове провадження у справі № 0505/935/11 (провадження №2/0505/63/2012) за позовом публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі відділення «Донецький регіональний департамент» АТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановлено, що у грудні 2011 року публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ «РОДОВІД БАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 2005-260, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8860,00 доларів США зі строком остаточного погашення не пізніше 03 листопада 2010 року зі сплатою спочатку 12,5% річних, а з 10 жовтня 2008 року згідно додаткової угоди процентну ставку змінено на 14,5 %, на умовах та в строки, визначені договором. Відповідач став ухилятися від належного виконання договору і, станом на 11 листопада 2011 року, заборгованість по отриманому кредиту склала 90 111,26 грн., з яких: 2339,06 доларів США або 18671,08 грн.- прострочена заборгованість за кредитом; 380,49 доларів США або 3037,19 грн.- прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 68 402,99 грн. - пеня за прострочку виконання грошових зобов*язань. Просили стягнути вищезазначену заборгованість і витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 901,11 грн.

Заочним рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 26 квітня 2012 року позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2005-260 від 04 листопада 2005 року в сумі 90 111,26 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 901,11 грн., а всього 91 012,37 грн.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 19 грудня 2017 року №811-рш «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 грудня 2017 року № 5455 «Про початок процедури ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень ліквідатору банку, яким визначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка А.М. (а.с.6-8).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 26 квітня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити банку у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не був повідомлений належним чином про дату розгляду справи; за вказаним договором він не має заборгованості по тілу кредиту та процентам і це підтверджується відповідною довідкою банку; його не повідомляли про зміну процентної ставки за кредитним договором з 12,5% до 14,5% і він не згоден зі зміною зазначеної ставки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «РОДОВІД БАНК» просить заочне рішення залишити без змін і зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції норми процесуального та матеріального права порушені не були.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2. і ОСОБА_3., які підтримали скаргу, заперечення представника ПАТ «РОДОВІД БАНК» Сухої М.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині судового рішення є, крім іншого, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що суд належним чином не повідомив його про дату, час і місце розгляду справи. Оскільки справа розглянута судом першої інстанції у його відсутність, це позбавило його можливості заперечувати проти позову та надати відповідні аргументи, в тому числі, щодо безпідставності вимог про стягнення пені.

Відповідно ст.74 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Стаття 169 ЦПК України (в редакції 2004 року) визначала, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Зі справи вбачається, що даних про належне повідомлення відповідача та отримання ОСОБА_1 судової повістки про розгляд справи 26 квітня 2012 року матеріали справи не містять (а.с.15-17).

З урахуванням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, у зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права при його постановленні, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «РОДОВІД БАНК», виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, чим порушив права та законні інтереси банку, в тому, заборгованість, яка виникла станом на 11 листопада 2011 року та заявлена позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК».

З висновками суду в повному обсязі погодитися не можна.

Судом встановлено, що 04 листопада 2005 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1. був укладений кредитний договір № 2005-260, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8860 доларів США зі строком остаточного погашення не пізніше 03 листопада 2010 року та сплатою спочатку 12,5% річних, а з 10 жовтня 2008 року, згідно додаткової угоди процентну ставку змінено на 14,5 % на умовах та в строки, визначені договором.

Станом на 11 листопада 2011 року заборгованість ОСОБА_1 по отриманому кредиту склала 90 111 грн. 26 коп., з яких: 2 339,06 доларів США, що станом на 11 листопада 2011 року згідно офіційного курсу НБУ(1 долар=7,9823 грн) еквівалентно 18 671,08 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 380,49 доларів США, що еквівалентно 3 037,19 грн.- прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 68 402,99 грн.- пеня за прострочку виконання грошових зобов*язань.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України (в редакції на час укладення договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України (в редакції на час укладення договору), якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами п.п. 3.1-3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом та процентам згідно з додатком №1 до договору на рахунок вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку та повернути одержаний кредит згідно з умовами цього договору не пізніше 03 листопада 2010 року.

Додатком № 1 до кредитного договору є узгоджений між сторонами графік погашення кредиту, який свідчить, що сторони домовилися про щомісячне внесення коштів в розмірі по 148 доларів США до 10 жовтня 2010 року і про внесення останнього платежу в розмірі 128 доларів США до 03 листопада 2010 року (т.1 а.с.173).

З представлених банком розрахунків заборгованості за кредитним договором від 04 листопада 2005 року вбачається, що з січня 2006 року ОСОБА_1 не став виконувати умови договору про погашення кредиту до 10 числа кожного місяця і це призвело до накопичення простроченої заборгованості за кредитом та процентами. Останній платіж на виконання умов договору боржник провів 01 грудня 2009 року шляхом внесення коштів в розмірі 500 доларів США (т.1 а.с.86-95, 100-101, 223-227).

Колегія вважає, що розглядаючи позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2339,06 доларів США або 18671,08 грн. є законними та обґрунтованими, оскільки боржник допустив невиконання умов кредитного договору у встановлені договором строки, що підтверджується представленими банком розрахунками, які в цій частині відповідачем не спростовані.

Тому, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду в цій частині немає.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по процентам, відповідач посилався на те, що банк не вправі був самостійно збільшувати процентну ставку за користування кредитними коштами з 12,5% до 14,5% річних.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 вказували, що боржник не давав своєї згоди на таке збільшення процентів, а представлений банком апеляційному суду додатковий договір викликає сумніви в його оригінальності.

Колегія вважає, що ці доводи скарги є неспроможними.

Зобов'язання боржника по оплаті банку процентів передбачалося ст.1054 ЦК України.

Статтею 1048 ЦК України (в редакції на час укладення договору) визначалося, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитом за цим договором встановлюється в розмірі 12,5 процентів річних.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови кредитного договору і фактично з березня 2008 року почалася утворюватися заборгованість по тілу кредиту (т.1 а.с.213).

За положеннями п.1.8 кредитного договору, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором щодо своєчасності та/або повноти сплати процентів і повернення кредиту, розмір процентної ставки збільшується на 0,25 процентів річних, починаючи з розміру, встановленого п.1.5 цього договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням здійснених раніше збільшень процентної ставки відповідно до умов цього пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня , наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати зобов'язання за цим договором, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Згідно додаткової угоди № 1 від 10 жовтня 2008 року, пункт 1.5 кредитного договору №2005-260 від 04 листопада 2005 року був змінений за угодою сторін і визначено, що процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 14,5 процентів річних. Додаткова угода підписана боржником (т.1 а.с.221).

Отже, в даному випадку одностороннього підвищення ПАТ «РОДОВІД БАНК» процентної ставки не було, оскільки її збільшення передбачено умовами договору, який підписаний ОСОБА_1, як і додаткова угода до договору.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в

односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58),

всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості по процентам на час припинення кредитного договору в сумі 380,49 доларів США є обґрунтованим, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення цієї заборгованості по процентам, яка виникла на час припинення дії договору, з відповідача на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК».

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення з нього пені за невиконання умов договору, то з цими доводами апеляційний суд погоджується і вважає, що рішення суду в частині стягнення на користь банку пені в розмірі 68 402,99 грн. підлягає скасуванню з відмовою ПАТ «РОДОВІД БАНК» у позові з огляду на таке.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Згідно умов кредитного договору він діяв з 04 листопада 2005 року до 03 листопада 2010 року. З представленого банком розрахунку пені вбачається, що її розмір визначено станом на 11 листопада 2011 року.

Однак, з урахуванням положень ст.258 ЦК України про спеціальні строки позовної давності до вимог про стягнення пені, колегія суддів дійшла висновку, що позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки підстави для стягнення пені існували тільки в період з 15 грудня 2010 року до 14 грудня 2011 року - в межах річного строку позовної давності від дати звернення до суду, а оскільки на час подачі позову - 14 грудня 2011 року, дія договору припинилася, то вимоги про стягнення пені є безпідставними.

Тому, в цій частині суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 шляхом скасування рішення про стягнення пені в розмірі 68 402,99 грн. та ухвалення нового рішення про відмову ПАТ «РОДОВІД БАНК» у позові.

Відтак, колегія суддів ухвалює нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2005-260 від 04 листопада 2005 року в сумі 2719,55 доларів США або 21 708 грн. 27 коп., станом на 11 листопада 2011 року, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 2 339,06 доларів США або 18 671 грн.08 коп., простроченої заборгованості по процентам 380,49 доларів США або 3 037,19 грн. та відмовляє у позові про стягнення пені в розмірі 68 402,99 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 26 квітня 2012 року скасувати повністю.

Позов публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1, телефон НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» () заборгованість за кредитним договором № 2005-260 від 04 листопада 2005 року в сумі 2719,55 доларів США або 21 708 (двадцять одна тисяча сімсот вісім) грн. 27 коп., станом на 11 листопада 2011 року, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 2 339,06 доларів США або 18 671 грн.08 коп., простроченої заборгованості по процентам 380,49 доларів США або 3 037,19 грн.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 68 402,99 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 26 лютого 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б.Ткаченко