Провадження № 4-с/761/29/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

скаржника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича, вчинених у рамках виконавчого провадження №3680089,

встановив:

14 вересня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 зі скаргою, у якій просив визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 лютого 2018 року; постанову про встановлення обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 лютого 2018 року; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 лютого 2018 року; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 лютого 2018 року; постанову про арешт коштів боржника від 20 лютого 2018 року; постанова про арешт коштів боржника від 23 липня 2018 року; а також зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. надіслати до відповідних установ та організацій відповідні повідомлення про скасування обмежень та арешту коштів щодо ОСОБА_1., які визначені вищевказаними постановами, зобов'язати державного виконавця виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, доки не буде зроблено правильного розрахунку заборгованості.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському районномувідділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №3680089, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-6063, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 30 липня 2003 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частини. 20 лютого 2018 рокудержавним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамовим Т.Р., у рамках вказаного виконавчого провадження, винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлення обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, а також постанову про арешт коштів боржника від 23 липня 2018 року. Такі дії державного виконавця заявник вважає неправомірними, оскільки вказані постанови винесені на підставі Довідки-розрахунку №3680089/12 про наявну заборгованість за ОСОБА_1 зі сплати аліментів у період з 01 квітня 2007 року по 01 жовтня 2017 року, однак, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року дії державного виконавця по складанню ним вказаної довідки визнано неправомірними та зобов'язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості з оплати аліментів ОСОБА_1 на підставі наданих ним довідок про фактично отримані доходи на ТОВ «Ольвія Електра» з 01 січня 2014 року по 24 січня 2018 року. За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся із вказаною скаргою до суду.

Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року витребувано з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №3680089, розпочатого на підставі виконавчого листа № 2-6063, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 30 липня 2003 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року, на підставі ч.1 ст. 148 ЦПК України, до Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763 грн.

Скаржник у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамов Т.Р.у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2003 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј всіх виді його заробітку щомісячно, але не менше Ѕ частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 15 липня 2003 року і до його повноліття.

На підставі вказаної постанови суду 30 липня 2003 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-6063, який пред'явлено до виконання до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Постановою державного виконавця Гоція Б.І. від 11 травня 2007 року відкрито виконавче провадження ВП №3680089 на підставі зазначеного виконавчого листа.

20 лютого 2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамовим Т.Р. , у рамках виконавчого провадження ВП №3680089, винесено ряд постанов, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлення обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Крім того, постановою державного виконавця від 23 липня 2018 року накладено арешт на кошти боржника.

Підставою для винесення вказаних постанов стала Довідка-розрахунок №3680089/12 про наявну заборгованість за ОСОБА_1 зі сплати аліментів у період з 01 квітня 2007 року по 01 жовтня 2017 року.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, з урахуванням ухвали суду від 09 лютого 2018 року про виправлення описки, дії державного виконавця по складанню ним вказаної довідки визнано неправомірними та зобов'язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості з оплати аліментів ОСОБА_1 на підставі наданих ним довідок про фактично отримані доходи на ТОВ «Ольвія Електра» з 01 квітня 2007 року по 24 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності має розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, оскільки дії державного виконавця по складанню ним Довідки-розрахунку №3680089/12 про наявну заборгованість за ОСОБА_1 зі сплати аліментів у період з 01 квітня 2007 року по 01 жовтня 2017 року, що стала підставою для винесення оскаржуваних постанов держаного виконавця, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року, визнано неправомірними, та зобов'язано державного виконавця здійснити перерахунок такої заборгованості, суд приходить до висновку про неправомірність зазначених постанов та необхідності їх скасування.

За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

Так, державний виконавець у судове засідання не з'явився, доказів правомірності своїх дій до суду не надав, а матеріали поданої скарги та досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження свідчать про те, що державним виконавцем неправомірно винесено оскаржувані постанови.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, підлягає задоволенню вимога про зобов'язання державного виконавця надіслати до відповідних установ та організацій відповідні повідомлення про скасування обмежень та арешту коштів щодо ОСОБА_1, та виключення останнього з Єдиного реєстру боржників.

При цьому, вимога ОСОБА_1 щодо виключення його з Реєстру, доки не буде зроблено правильного розрахунку заборгованості, не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду не може містити відкладальних умов.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.1, 11, 54, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, 9, 11, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича, вчинених у рамках виконавчого провадження №3680089 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича, а саме:

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 лютого 2018 року;

- постанову про встановлення обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 лютого 2018 року;

- постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 лютого 2018 року;

- постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 лютого 2018 року;

- постанову про арешт коштів боржника від 20 лютого 2018 року; постанова про арешт коштів боржника від 23 липня 2018 року.

Зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича надіслати до відповідних установ та організацій відповідні повідомлення про скасування обмежень та арешту коштів щодо ОСОБА_1, які визначені вищевказаними постановами.

Зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Талят Рефатовича виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: