Справа № 737/785/18
Проваждення № 2/737/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/785/18
за позовомАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_4
про стягнення заборгованості
учасники справи та представники:
позивачне з'явився
відповідачне з'явився

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 25114,02 грн. та судових витрат у розмірі 1762 гривні.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 01.04.2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України.

Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов'язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках.

Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами.

Станом на 04.07.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 25114,02 грн., яка складається з наступного:

10083,90 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом

14269,36 грн. - заборгованість за пенею

500 грн. - штраф (фіксована частина)

1172,10 грн. - штраф (процентна складова)

Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,615,629,598,599,1050,1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 24114,02 грн. заборгованості за кредитним договором від 01.04.2013 року без номера та 1762,00 грн. судового збору.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Заявлене позивачем процесуальне клопотання ґрунтується на нормах ЦПК України та підлягаює задоволенню.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнала в повному обсязі, просила застосувати строк позовної давності.

Відповідаючи на заяву відповідача представник позивача повідомив суд, що строк дії перевипущеної картки, отриманої ОСОБА_4, до останнього дня 03.2020 року, тому позивач звернувся до суду з межах строку позовної давності (а.с.87).

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 01.04.2013 року ОСОБА_4 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с.7)

У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 01.04.2013 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору.

Інших документів з підписом клієнта позивач не надав. Однак відповідач факт отримання кредиту та розмір тіла кредиту не оспорює.

Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 01.04.2013 року, з 26.09.2013 року у ОСОБА_4 виникла поточна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 5819,38 грн., яка в подальшому зростала, що дає підстави для висновку про те, що вона дійсно отримала кредит у розмірі зазначеному позивачем. (а.с. 4-6).

Сума пені була нарахована в розмірі 14269,36 грн.(а.с. 4-6).

Сума штрафів нарахована у розмірі 1672,10 грн. (а.с.4-6).

У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 30.05.2013 року до 01.09.2014 року становила 30%, з 01.09.2014 року склала 34,80%, з 01.04.2015 року - 43,2% Загальний залишок заборгованості за відсотками у розрахунку вказаний у сумі 10083,90 грн. (а.с. 4-6).

Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом суд вважає таким, що підлягає задоволенню, позов в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафами задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС - повідомлення тощо, позивач не надав.

Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням умов договору, суд при розрахунку суми позову в цій частині, яка підлягає задоволенню, виходить з відсоткової ставки, яка існувала на момент укладення договору, становила 30%, та про яку було відомо відповідачу. Поточна заборгованість за кредитом виникла з 26.09.2013 року, в межах заявленого позову заборгованість нарахована станом на 04.07.2018 року, строк користування кредитними коштами становить 4 роки 9 місяців 4 дні, всього 1734 дні. 8000:100 х 30(%) : 365 (кількість днів у розрахунковому періоді згідно з п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил) х 1734 дні = 11401,64 грн. В межах заявленого позову в цій частині з відповідача належить стягнути 10083,90 грн.

Висновок суду про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом ґрунтується на вимогах ЦК України:

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача одночасно штрафу і пені не ґрунтуються на законі.

Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року у справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Стягнення фіксованої частини штрафу ст. 549 ЦК України не передбачено.

При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона складається з суми заявлених до стягнення процентів та пені 14269,36 грн., тобто позивач нарахував неустойку на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду є неприпустимим та не відповідає засадам розумності та справедливості.

В порушення вимог ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, позивач нарахував відповідача два виді пені: «Пеня за прострочене зобов'язання» та «пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень», що також є порушенням ст. 61 Конституції України та підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу суд вважає за неможливе довільно обирати, яку з заявлених неустойок слід застосувати до правовідносин, що склались між сторонами.

21.12.2018 року відповідач надала до суду заяву в якій просить застосувати позовну давність до позовних вимог заявлених АТ КБ «Приватбанк» (а.с.76).

Обговорюючи питання застосування строку позовної даності суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Правовою позицією Верховного суду України від 09.11.2016 р. у справі № 6-1457цс16 передбачено, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач в середньому один раз на місяць вносила кошти на погашення кредиту, розмір яких становив від 1500 грн. до 50 грн. Окрім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, звернувшись до суд з позовом 05.09.2018, за умови строку дії картки, виданої відповідачу до березня 2020 року, Банк не пропустив строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у мінімальному розмірі для юридичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру, що становить 1762,00 грн., який відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10083,90 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 1762 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 25 лютого 2019 року.

Суддя А.С. Лібстер