КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/44670/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/3134/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_2

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», поданою через представника Тузову ВладиславуОлександрівну, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення процентів за фактичне користування вкладом, трьох процентів річних та інфляційних збитків,

в с т а н о в и в :

у серпні 2017 рокуОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача проценти за користування банківськими вкладами за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 за договором № SAMDNWFD800 ( вклад «Депозит Плюс») від 14.11.2013 у розмірі 64 809,58 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») від 14.11.2013 у розмірі 29 835,62 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт на 6 місяців») від 29.01.2013 у розмірі 22 542,47 грн; інфляційні втрати за період з 01.07.2015 по 26.03.2017 за договором № SAMDNWFD800 (вклад «Депозит Плюс») від 14.11.2013 у розмірі 49 910 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») від 14.11.2013 у розмірі 21 700 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт на 6 місяців») від 29.01.2013 в розмірі 17 360 грн; 3% річних за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 за договором № SAMDNWFD800 (вклад «Депозит Плюс») від 14.11.2013 у розмірі 11 436,99 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») від 14.11.2013 у розмірі 4972,60 грн; за договором № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт на 6 місяців») від 29.01.2013 року в розмірі 3 978,08грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 19.01.2015 відповідач отримав його заяву про відмову від продовження строку депозитних договорів та видачу коштів за вкладами. Відповідач мав розірвати договори 22.01.2015 та повернути кошти, проте цього не зробив, що вимусило його звернутися до суду з відповідним позовом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2015 розірвано вищевказані договори та стягнуто з відповідача суму вкладів та відсотки за користування вкладами. Проте рішення суду відповідачем виконане лише 27.03.2017. Оскільки у період з 22.01.2015 і до дати виконання рішення суду відповідач користувався його грошовими коштами, він має сплатити проценти за фактичне користування вкладами за всіма договорами, а також три відсотки річних і інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 в розмірі 24 278,91 грн, інфляційні втрати за період з 01.07.2015 по 26.03.2017 в розмірі 88 970 грн, 3 % річних за період 01.07.2015 по 26.032017 в розмірі 20 387,67 грн, судові витрати в розмірі 2 266 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків та ухвалити нове рішення, з урахуванням наданого ними розрахунку, згідно з яким розмір трьох відсотків річних за період з 31.07.2015 по 19.04.2016 становить 7 784,38 грн та інфляційні збитки за цей період складають 44 280 грн. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що з дати відкриття виконавчого провадження, а саме з 20.04.2016 і до виконання рішення правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». За несвоєчане виконання рішення суду винні особи несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність. Суд не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 № 6-2759 цс 15.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на те, що рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом стягнуто проценти за користування вкладами з 31.07.2015 по 26.03.2017, проте рішення в цій частині апелянт не оскаржує, натомість вважає стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з часу відкриття виконавчого провадження неправомірним. Зобов`язання банку вважаються виконаними з часу повернення вкладу та сплати процентів за користування вкладами. Оскільки кошти своєчасно не повернуті, то він має право на стягнення сум за ст. 625 ЦК України. Вважає посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду України від 20.01.2016 № 6-2759 цс 15 безпідставним, оскільки такий висновок зроблено у справі, де предметом спору були деліктні відносини, а в даному випадку між сторонами існували договірні відносини. Крім того, рішення суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 686/4599/17-ц.

У судовому засіданні представник відповідача Тузова В.О. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено наступні договори: № SAMDNWFD800 (вклад «Депозит Плюс») від 14.11.2013; № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») від 14.11.2013; № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт на 6 місяців») від 29.01.2013.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» частково задоволено, розірвано вказані депозитні договори та стягнуто з відповідача на користь позивача внесені ним вклади, проценти за користування вкладами до 30.07.2015, три проценти річних за порушення грошового зо бовта інфляційні втрати також строком до 30.07.2015.

Рішення суду виконане відповідачем 27.03. 2017.

Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» № 07 від 05.01.2004 затверджено, що розмір відсотків за вкладом «на вимогу» складає 1,0 % річних по вкладах у гривні, доларах США.

Відповідно до розрахунку, складеному позивачем проценти за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 за договором № SAMDNWFD800 складають 13 472,33грн; за договором № SAMDNWFD200 - 6 120,55грн; за договором № SAMDNWFD200 - 4 686,03грн.

Рішення суду в частині стягнення процентів не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

За розрахунком позивача 3 % річних за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 складають: за договором № SAMDNWFD800 - 11 436,99 грн; за договором № SAMDNWFD200 - 4 972,60 грн; за договором № SAMDNWFD200 - 3 978,08грн.

За розрахунком позивача інфляційні збитки за цей же період складають: за договором № SAMDNWFD800 - 49 910 грн; за договором № SAMDNWFD200 - 21 700 грн; за договором № SAMDNWFD200 - 17 360 грн.

У апеляційній скарзі право на отримання позивачем 3 % річних та інфляційних збитків за період з 31.07.2015 по 19.04.2016 також не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків за період з 31.07.2015 по 26.03.2017, суд першої інстанції виходив з того, що у цей період мало місце прострочення грошового зобов`язання, що дає підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідач не виконав умови договору щодо своєчасного повернення вкладів та сплати процентів позивачу.

Сума вкладів та проценти за користування вкладами були стягнуті на користь позивача у примусовому порядку за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2015 лише 27.03. 2017.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2015 вбачається, що на користь позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто 3 % річних та інфляційні збитки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України строком по 30.07.2015.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач має право на отримання 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з 31.07.2015 по день виплати вкладу та процентів за користування вкладом, а саме по 26.03.2017.

Доводи касаційної скарги про те, що з часу відкриття виконавчого провадження позивач не має права на отримання виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки з цього часу спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів не може визнати обгрунтованими, оскільки відповідач, не повертаючи повністю суму боргу та не виконуючи рішення суду про його стягнення, допустив прострочення грошового зобов'язання, а тому повинен нести цивільну-правову відповідальність за його невиконання, яка передбачена ст. 625 ЦК України, незалежно від того, накладався виконавцем при виконанні рішення штраф на боржника чи ні.

При цьому колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 № 6-2759цс15, оскільки зазначена правова позиція стосується інших фактичних і правових обставин, а саме правовідносин із невиплати одноразової грошової допомоги, які саме й регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не нормами ЦК України.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язань постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.12.2013 № 6-140 цс13, від 06.07.2016 № 6-1946 цс15, від 01.10.2014 № 6-113 цс 14, від 30.03.2016 № 6-2168 цс15.

Відповідач оскаржив лише період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат та надав свій розрахунок, виходячи з періоду до відкриття виконавчого провадження.

Правильність же розрахунку, складеного позивачем відповідач не оспорює та свого контррозрахунку за період з 31.07.2015 по 26.03.2017 не надає.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 19.02.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик