Справа № 523/5760/18
Провадження №2/523/1814/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2019 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань- Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.04.2018р. звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 31414,15грн. грн, 3% річних в сумі 436,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 1733,12 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн...

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що 04.08.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 1200 дол.США, що на момент подачі позову згідно офіційного курсу НБУ становить 31414,15 грн., а ОСОБА_2 зобов'язувався повернути кошти 04.11.2017 року, про що була складена розписка. У зв'язку з ухиленням відповідача від повернення грошових коштів та не виконанням умов договору позики, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України він викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно розписки, складеної 04.08.2017 року, ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_6, виданий 1 ГОМ Краматорського РВ ГУМС України в Донецькій області 29.12.2007р., який проживає за адресою: АДРЕСА_1, отримав від ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, грошові кошти в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) дол.США, в якості безвідсоткової позики на строк до 04.11.2018р. (а.с.6).

Позивач 21.02.2018р. письмово звернувся до відповідача з претензією про виплату боргу в сумі 32486,21 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов'язання боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і індексу інфляції за весь період прострочення.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1статті 612 ЦК України встановлено, щоборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, стягненню з відповідача підлягає позика у розмірі 128000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

За нормами частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Згідно з нормами ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У строк, визначений в розписці, та до теперішнього часу гроші позивачу не повернуто.

Враховуючи строк повернення боргу в сумі 31414,15 грн- 04.11.2017р., кількість днів прострочення -169, сума 3 % за користування даною позикою складає 436,36 грн., а інфляційні збитки, завдані невиконанням грошових зобов'язань з повернення суми позики за договором - 1733,12 грн.

Отже, заборгованість в розмірі 33583,63 грн. (31414,15+436,36+1733,12) підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.13, 74-76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 293, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2) суму боргу за договором позики від 04.08.2017р. у розмірі 33583 (тридцять три тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн. 63 коп., з яких сума основної заборгованості складає - 31414,15 грн., 3 % річних за користування даною позикою - 436,36 грн., інфляційні збитки, завдані невиконанням грошових зобов'язань з повернення суми позики за договором - 1733,12 грн, та судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення складено 22.02.2019 року.

Суддя: