Справа № 459/158/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1114/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №453/982/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук Н.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України, -

в с т а н о в и в:

28.12.2016 року старший державний виконавець звернулася в суд з даним поданням, в якому послалася на те, що на виконанні у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ЄДРВП № 52487405 по виконанню виконавчого листа №459/158/16-ц виданого 05.05.2016 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 43 373, 92 грн. сплаченого судового збору. 04.10.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 13.10.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії яких скеровано сторонам для відома та виконання. Так як протягом усього часу перебування виконавчого провадження на виконанні, рішення суду не виконане, при цьому старшим державним виконавцем вжито всіх передбачених законодавством заходів примусового виконання, вважає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду. Тому просить тимчасово обмежити останню у виїзді за межі України до виконання нею обов`язків, покладених рішенням.

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Звертає увагу, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 березня 2013 року, звернуто стягнення на премет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , виселено та знято її з реєстрації разом з неповнолітнім сином. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 серпня 2013 року в частині виселення та зняття з реєстрації залишено рішення Червнограського міського суду від 29 березня 2013 року без змін. Відтак тверження в оскаржуваній ухвалі про те, що державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника та залишено виклик є необгрунтованим та не пітверженим належними доказами. Судом не перевірено чи на час звернення з поданням були законні пістави для його задоволення, оскільки рішення Червонограського суду ЛЬвівської області від 11 березня 2016 року, яким стягнуто з неї 43373,92 грн. сплаченого судового збору на час задоволення подання було скасоване, а тому суд не мав жодних пістав для обмеження її у праві виїзду за кордон. Крім цього, звертає увагу, що подання було розглянуто у вісутності державного виконавця, у матеріалах справи відсутні докази про належне отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження, як і інших документів, що супуречить ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що в поданні державного виконавця так і в оскаржуваній ухвалі відсутні буь-які посилання, доводи і обрунтування того, що вона ухиляється від виконання зобов`язань, а лише робиться покликання на сам факт наявності невиконаного зобров`язання, що не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за кордон та суперчить вимогам чинного законодавства. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити.

Стягувач АТ КБ «Надра» надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не існує правових пістав для задволення апеляційної тскарги, тому просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України таке слід проводити без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно о ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.03.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 43 373, 92 грн. сплаченого судового збору.

05.05.2016 року цим же судом було видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду.

04.10.2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 13.10.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скеровано запити до державних органів на предмет наявності відомостей про реєстрацію за боржником нерухомого майна (земельних ділянок).

Актом державного виконавця №756 від 15.12.2016 року встановлено,що при виході на дільницю за адресою проживання (місцезнаходження) боржника, а саме: АДРЕСА_1 , доступу до квартири не було, у звязку з тим, що дверей ніхто не відчинив. Залишено виклик д/в.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржником здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача, а державним виконавцем у повному обсязі були вжиті заходи (виконавчі дії) щодо примусового виконання виконавчого документу, які не дали позитивного результату щодо погашення по них заборгованості.

Вітак , суд дійшов висновку, що наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Однак, з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2016 року на підставі якого був виданий виконавчий документ, скасовано ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2016 року (а.с.29).

Тобто станом на час постановлення ухвали про обмеження у праві виїзду за кордон у ОСОБА_1 зобов`язання покладені на неї рішенням суду були відсутні.

Зазначені обставини залишилися не з`ясованими судом першої інстанції.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.367 ч.1-3 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що процесуальним законом (в редакції чинній на час постановлення ухвали) передбачався негайний розгляд подання, боржник була позбавлена можливості надати докази щодо скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ до суду першої інстанції, а тому такі прийняті судом апеляційної інстанції до уваги.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ встановив порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що до висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з частиною п`ятої статті 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1п.2, 376 ч.1п.1, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук Н.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови склаений 30.09.2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк