Єдиний унікальний номер 219/5847/17 Номер провадження 22-ц/804/20/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 219/5847/2017 за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року (суддя Погрібна Н.М.),

встановив:

02 червня 2017 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 лютого 2013 року відповідачка отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року у розмірі 83043,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5582,87 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 69230,04 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3800 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3930,65 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28 лютого 2013 року станом на 30 квітня 2017 року в сумі 11441,58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5582,87 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5858,71 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду в частині зменшення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначив, що судом безпідставно зменшено заборгованість відповідача за відсотками на 63371,33 грн. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку, активно ним користувався. В порушення умов кредитного договору та статей 625, 629, 1049, 1054 ЦК України взятого на себе зобов'язання позичальник не виконав. З 25 серпня 2014 року відповідач порушив графік погашення заборгованості, не погасив заборгованість протягом льотного періоду, допустив прострочення зобов'язань за кредитним договором, до цього часу прострочених зобов'язань не погасив. Станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість у розмірі 83043,56 грн., яка складається з: 5582,87 грн. - заборгованість за кредитом, 69230,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3930,65 грн. - штраф (процентна складова). Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення, яким не надано ані правового, ані фактичного обґрунтування відмови у стягненні частини заборгованості про процентам, суд безпідставно дійшов висновку зменшення суми заборгованості та взагалі не вказав причини відмови у задоволенні частини вимог щодо процентів.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних вправ в апеляційному порядку» №12 від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею та штрафами не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання цих зобов'язань, суд зазначив про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі в сумі 11441,58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5582,87 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5858,71 грн.

З вказаним висновком апеляційний суд частково не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2013 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у позивача та підтвердила, що ознайомилася та погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.6), тобто між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідачці була видана кредитка картка.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачкою зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року утворилася заборгованість у сумі 83043,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5582,87 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 69230,04 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3800 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3930,65 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 30 % на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,80%, з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20% погашення заборгованості не здійснювалося.

В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 31 березня 2017 року (строк дії картки), яка складає 942 дні, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 4382,55 грн. з наступного розрахунку: 2974,78 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 942 дня = 2335,20 грн.; 2608,09 грн.(прострочена заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 942 дня = 2047,35 грн.; 2335,20 грн. + 2047,35 грн. = 4382,55 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 2385,67 грн. стягненню підлягає 6768,22 грн.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, станом на 30 квітня 2017 року заборгованість за процентами за користування кредитом складає 6769,22 грн. (та за тілом кредиту в сумі 5582,87 грн., яка не оскаржується).

В той час як судом першої інстанції в рішенні зазначено розмір процентів за користування кредитом, який підлягає стягненню 5858,71 грн., при цьому не наведено розрахунок зазначеної суми процентів та підстави його зменшення.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було достовірно встановлено, що строк погашення кредиту, який дорівнює строку дії картки складає 31 березня 2017 року (а.с.205).

За умовами договору сторони погодили строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць та строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті, який дорівнює березень 2017 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 01 квітня 2017 року відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01 квітня 2017 року, відповідачка мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та повинна бути врахована судом на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України.

Отже, розмір процентів за користування кредитом підлягає нарахуванню лише за період по 31 березня 2017 року включно.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла (а.с.164).

Ухвалою апеляційного суду від 18 квітня 2018 року провадження у даній цивільній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (а.с.162).

Донецьким апеляційним судом зроблено запит до Другої бахмутської державної нотаріальної контори про наявність спадкової справи та спадкоємців відповідачки ОСОБА_1

02 листопада 2018 року до апеляційного суду надійшла відповідь Другої бахмутської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що станом на 19 жовтня 2018 року спадкова справа не відкривалася, свідоцтво на спадщину не видавались (а.с.172-173).

Донецьким апеляційним судом зроблено запит до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області про склад сім'ї відповідача ОСОБА_1

19 листопада 2018 року до апеляційного суду надійшла відповідь Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області, що ОСОБА_1 була зареєстрована та мешкала одна, відомостей про чоловіка, дітей не має (а.с.175).

Донецьким апеляційним судом зроблено запит до Бахмутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, щодо інформації про особу яка отримала свідоцтво про смерть.

19 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшла відповідь Бахмутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що свідоцтво про смерть було отримано ОСОБА_2, що мешкає АДРЕСА_1 (а.с.181).

Донецьким апеляційним судом зроблено запит до Другої бахмутської державної нотаріальної контори про наявність заповіту відповідачки ОСОБА_1

17 січня 2019 року до апеляційного суду надійшла відповідь Другої бахмутської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що заповіт ОСОБА_1 посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Бойко Я.С. (а.с.185-186).

Донецьким апеляційним судом зроблено запит до Приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Бойко Я.С. про наявність заповіту відповідачки ОСОБА_1 та надання його копії.

01 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшла відповідь Приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Бойко Я.С. разом з копією спадкового договору, з якого вбачається що ОСОБА_4 є набувачем земельних ділянок належних ОСОБА_1 після її смерті (193-193).

Але до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права, тому у даній справі правонаступника після смерті відповідачки ОСОБА_1 не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, якщо смерть фізичної особи настала після ухвалення рішення судом першої інстанції та встановлено факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то суд апеляційної інстанції має скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 255, частини 1 статті 377 ЦПК України.

У даній справі відповідачка померла після ухвалення рішення судом першої інстанції та, оскільки спір виник з правовідносини, за якими правонаступника не встановлено, тому відповідно до статті 374 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю. В іншій частині рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2017 року в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, що оскаржується, скасувати.

Провадження у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

О.М. Біляєва

В.В. Папоян

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна