КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року

справа 361/7552/17

провадження № 22-ц/824/4938/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: ЩербенкоА.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Калинівська селищна рада Броварського району Київської області

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року ухваленого під головуванням судді Радзівіла А. Г. в справі за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування та за законом, та позовом ОСОБА_2 до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права на Ѕ частину спадкового майна,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування та за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позов ОСОБА_2 до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права на Ѕ частину спадкового майна задоволено.

Встановлено факт спільного проживання за період з 14 жовтня 2014 року по 15 квітня 2017 року ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Змінено черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , включивши ОСОБА_2 до другої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову в повному обсязі та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 не надала до суду доказів того, що вона та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство не менш як п`ять років до відкриття спадщини. Рішенням Святошинського районного суду від 01.10.2014 року встановлено, що з листопада 2013 року сторони не підтримували шлюбних відносин, їх сім`я існувала лише формально. ОСОБА_2 не опікувалася перед смертю спадкодавцем та не надавала йому матеріальної допомоги, а тому відсутні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач та померлий проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до відкриття спадщини, позивач піклувалася про померлого, який був у безпорадному стані, надавала йому матеріальну та іншу допомогу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, серії НОМЕР_2, 24 квітня 2017 року. (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 від 20 травня 2017 року вх. 1060.

Рідною сестрою ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_3 , виданого 16 липня 1959 року Червонопартизанською сільською радою Носівського району, Чернігівської області, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виданого виконкомом Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області 26 листопада 1991 року, після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3 та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , виданого 18 березня 1958 року Червонопартизанською сільською радою Носівського району Чернігівської області серії НОМЕР_3. (а.с. 25)

Згідно інформаційної довідки за № 160301 від 30 травня 2017 року КП КОР Лівобережне повідомило, що згідно з даними бюро, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого радгоспом комбінатом Тепличний згідно розпорядження від 12 листопада 1996 року за № 168. (а.с. 9)

Нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки нею не надано документу, який посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.35).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України).

Частиною 1 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з положеннями ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняття спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Позивач є рідною сестрою ОСОБА_3 , а відтак є спадкоємцем за законом другої черги, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, а відтак спадщина ОСОБА_3 належить їй з часу відкриття спадщини.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, позивач мала правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на цю спадщину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство не менш як п`ять років до відкриття спадщини, а тому вона є спадкоємцем четвертої черги після його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи 20.06.2017 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини посилаючись на те, що вона приймає спадщину за законом, як особа яка проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому спадщину приймає. (а.с.28 ).

08 листопада 2017 року листом нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_3 , оскільки не подано документів, які б підтверджували, що вона проживала із спадкодавцем не менше п`ять років до часу відкриття спадщини. (а.с. 33)

ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 07 вересня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 07 вересня 2009 року виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, та відповідно зроблений актовий запис за № 36. (а.с.69)

За рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2014 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний. (а.с. 70) Відповідно відмітки суду, рішення набрало законної сили 14 жовтня 2014 року.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2009 року по 14 жовтня 2014 року.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки до уваги беруться докази щодо ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації чи фактичного проживання, фотографії певних подій, докази придбання майна на користь сім`ї ,витрачання коштів на спільні цілі( договори купівлі-продажу, фіскальні чеки, інші письмові докази і таке інше.)

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Згідно довідки від 30 травня 2017 року № 7 комунального підприємства Калинівське ДПС, ОСОБА_3 (на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був один зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.32)

Матеріали справи не містять відомостей, що померлий ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були зареєстровані за однією адресою.

ОСОБА_2 не надано до суду будь-яких доказів, які б підтвердили про сумісне проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини та ведення в цей період спільного господарства.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст.13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з наданих ОСОБА_2 доказів не можливо встановити факт спільного проживання та ОСОБА_3 не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини, оскільки окрім показів свідків у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що вони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали між собою усталені стосунки, що притаманні сім`ї, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов`язки.

Даючи оцінку показам свідків, наданих у суді першої інстанції, як доказів по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не доводять ту обставину, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини проживали разом однією сім`ю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Крім цього, покази свідків, які були викликані за клопотанням ОСОБА_2 суперечать показам інших свідків, які були допитані судом за клопотанням ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув,залишивши поза увагою, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про проживання позивача із спадкодавцем як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 в частині зміни черговості права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

На підтвердження безпорадного стану, позивач ОСОБА_2 надала довідку з акту огляду МСЕК за № 0432307 від 13 червня 2014 року про те, що ОСОБА_3 є інвалідом першої групи, підгрупи Б з 13 червня 2014 року, строком до 01 липня 2016 року.(а.с. 64) та згідно поданих виписок із історії хвороби періодично проходив курс лікування.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу про наявність у неї з ОСОБА_3 сімейних стосунків, спільного сімейного господарства за період не менше п`яти років до смерті спадкодавця ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому ОСОБА_2 не є спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_3 . Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування за законом, та визнання права власності на спадкове майно за законом.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку про визнання за нею права власності на всю квартиру.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року скасувати, постановити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом , право власності на квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01.10. 2019 року

Суддя-доповідач

Судді