Справа № 171/1980/18
Провадження №2/359/1893/2019
18.09.2019р. м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.,
при секретарі Шляхетко Ю.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по справі №171/2120/15ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 було задоволено частково.
Враховуючи те, що на даний час вищенаведене рішення суду не виконано , борг не повернуто він звернувся з даним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 45 275,82 грн.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав поданий позов, просив суд його задовольнити з підстав зазначених в ньому.
Відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив,повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 27 000 грн. до 22.09.2011 року, що підтверджується копією розписки від 22.09.2011 року (а.с.8).
Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, який оформлений у письмовій формі .
Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо не укладення вказаного правочину та неотримання за ним грошових в коштів відповідачем до суду не подавалися, хоч відповідно до вимог ст. 12 ч.3, ст. 13 ч. 3 ЦПК України саме на сторони у справі покладений обов`язок довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов`язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України ).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.
За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за період з 22.09.2015-14.09.2018 року у розмірі 2416,68 грн., однак вони підлягають стягненню лише за період з 23.09.2015по 14.09.2018 в розмірі 2414,47 грн.,які розраховуються за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів] , оскільки ці витрати вже були стягнуті заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за період з 22.09.2011 по 22.09.2015 року (справа № 2/171/2120/15ц).
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2,7,10-13, 259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Находка Приморського краю, РНОКПП НОМЕР_1 ,зареєстрованого в АДРЕСА_1 а на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 547 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року.
Суддя Чирка С.С.