Номер провадження 2 З/638/388/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря судового засідання Назаренко А. М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

установив:

Заявник ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лой Федір Анатолійович на підставі договору про надання правової допомоги № САВ від 18.09.2019 р., укладеного між адвокатським об`єднанням «Корт Райдер» та ОСОБА_1 , ордером серія СМ № 596 від 18.09.2019 р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2090 серія НОМЕР_1 № 000382 від 17.05.2017 р., виданого на підставі рішення ради адвокатів Харківської області, звернувся 20.09.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить суд накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . В якості зустрічного забезпечення встановити для ОСОБА_1 заборону на вчинення дій, пов`язаних із використанням квартири АДРЕСА_2 шляхом зміни їхніх технічних чи конструктивних якостей, передачу спірних приміщень квартири у користування третім особам, вчинення інших дій, які у майбутньому можуть суттєво ускладнити власникові реалізовувати правомочності власника майна.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що у 1996 році ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той момент був членом Молодіжного житлово будівельного кооперативу «Незабудка» повністю виплатив вартість квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим став власником вказаного об`єкта нерухомого майна. Згодом 19.03.2014 р. ОСОБА_4 на підтвердження свого права власності отримав свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру серія НОМЕР_2 , видане державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Лагутіною С. В. Як первісний внесок на придбання вказаної квартири, так і регулярні платежі, включаючи останній, були здійснені ОСОБА_3 під час перебування останнім у зареєстрованому шлюбі із заявником, яка ведучи із чоловіком спільне господарство, будучи офіційно працевлаштованою, брала участь у витратах, пов`язаних із сплатою первісного та усіх без виключення наступних платежів. Заявник вважає, що дана квартира була придбана у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_3 та заявником. Станом на 1996 рік, тобто на момент набуття права власності на квартиру, ОСОБА_3 перебував із заявником у шлюбі, зареєстрованому відповідно 27.09.1979 р. У зв`язку з чим заявник на момент виплати повної вартості квартири кооперативу також отримала право власності на зазначене майно на праві спільної сумісної власності. Відчуження квартири АДРЕСА_2 шляхом укладання договору купівлі продажу, здійснене її колишнім чоловіком ОСОБА_3 , без її згоди, порушує її права власності на вказане майно, а також ставить під загрозу права та законні інтереси осіб, які мешкають у зазначеній квартирі, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і громадянка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружилися 27 вересня 1979 р., про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 27.09.1979 р. зроблено відповідний запис за № 2783. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: ОСОБА_9 , дружині ОСОБА_10 . Місце реєстрації: Харків, Палац одруження «Дзержинський», що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 від 27.09.1979 р.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.02.2007 р. серія НОМЕР_4 , шлюб між чоловіком ОСОБА_3 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 95 від 21.02.2007 р. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: їй ОСОБА_10 . Місце реєстрації: Дзержинський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Державний орган, що видав свідоцтво: Дзержинський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Свідоцтво видано ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.03.2014 р., індексний номер 19211201, право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв. м., житловою площею 39,4 кв. м. зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.09.2019 р. № 179394265, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу квартири серія та номер 1759, виданого 13.05.2019 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., попереднім власником був ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки обслуговуючого кооперативу житлово будівельного кооперативу «Незабудка» № 21 від 19.09.2019 р., ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 і є власником даної квартири, а також членом кооперативу ЖБК «Незабудка» з 1990 року. Вартість квартири АДРЕСА_3 сплачена повністю у розмірі 16030000,00 крб. Останній пайовий внесок виплачений у 1996 році повністю.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За змістом ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Із заяви про забезпечення позову та доданих документів вбачається, що заявник планує подавати позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі продажу об`єкту житлової нерухомості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації даного договору. Заявник вважає, що на момент укладання договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної сумісної власності та придбана подружжям під час перебування у шлюбі, ОСОБА_3 , виступаючи стороною даного правочину в якості продавця, не мав відповідних повноважень на самовільне здійснення такого правочину без згоди заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний 21.02.2007 р., право власності за ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 19.03.2014 р., тобто через сім років після розірвання шлюбу, враховуючи положення ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України спірна квартира не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Серед передбачених частиною 1 статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту, є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів заявником не надано. Обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, тобто заява про забезпечення позову необґрунтована та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: