ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10794/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/333/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар - Позняк О.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2018 року у складі судді Коверзнева В.О., повний текст якого складено 19.12.2018 року у м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.10.2008 року в сумі 30 767 грн. 84 коп., з яких: 9 907 грн. 56 коп. заборгованості по відсотках, 31 853 грн. 84 коп. пені, 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина), 1 453 грн. 23 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2018 року у задоволенні позову АТ Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Доводи скарги зводяться до того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір про надання банківських послуг (кредитний договір).

Звертає увагу на те, що доказом користування відповідачем кредитними коштами є виписка з рахунку, в якій відображено усі операції з погашення заборгованості, зняття коштів, також підтверджена сума заборгованості у вигляді нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Отже на думку позивача суд першої інстанції порушив норми як процесуального, так і матеріального закону, якими визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Вислухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази в сукупності не визначають умов кредитного договору та не підтверджують права Банку нараховувати відсотки за користування коштами та штрафні санкції як наслідок порушення відповідачем договірного зобов'язання.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки висновки суду зроблені без належного дослідження усіх обставин справи та без врахування наданих позивачем доказів, проте, позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, 02.10.2008 року сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої і був відкритий картковий рахунок та видана кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 13 - 14).

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами, оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.1.1.12.1 Умов та Правил сторонами було погоджено, що зобов'язання клієнта по поверненню тіла кредиту, процентів, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов'язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Умов та Правил відповідач доручив Банку списувати кошти з карткового рахунку у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п. 2.1.1.12.9, списувати з будь - якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Пунктом 1.1.7.1 Умов та Правил для призупинення або попередження будь-яких незаконних або не погоджених з Банком дій з карткою власник картки доручає Банку у будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод призупинити або припинити дію картки або відмовити в її продовженні, заміні або видачі нової картки.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулась у жовтні 2008 року до позивача з приводу отримання кредитної картки № НОМЕР_1, після чого їй неодноразово змінювався кредитний ліміт. З приводу призупинення, припинення дії картки або відмови в її продовженні, відповідач до Банку не зверталась. Також підтверджено, що відповідач тривалий час користувалась кредитними коштами, розраховуючись ними в магазинах, через термінали самообслуговування, знімала їх в банкоматах Приватбанку (а. с. 77 - 83).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що факт укладення сторонами кредитного договору, факт невиконання відповідачем належним чином зобов'язань за цим кредитним договором та наявність заборгованості у вигляді непогашених відсотків за користування кредитом, доведений та підтверджений наданими позивачем доказами.

Отже, висновки суду першої інстанції, на підставі яких ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зроблені без належним чином дослідження усіх обставин справи та без врахування наданих позивачем доказів.

З зазначеного виходить, що рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню.

Проте апеляційний суд вважає, що позов АТ Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Так, цивільно - правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

У той час умовами кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів.

Отже штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Розрахунок заборгованості (а. с. 11-12) свідчить про те, що станом на 24.09.2018 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком складає: 30 767 грн. 84 коп., з яких: 9 907 грн. 56 коп. заборгованості по відсотках, 31 853 грн. 84 коп. нарахованої пені, 1 703 грн. 23 коп. штрафу (фіксована частина і процентна складова).

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафів (фіксована частина та процентна складова), а в частині стягнення пені - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої та апеляційній інстанціях в сумі 1 673 грн. 34 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 02.10.2008 року в загальній сумі 11 610 (одинадцять тисяч шістсот десять) грн. 79 коп., з яких : заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 9 907 грн. 56 коп., штрафи в сумі 1 703 грн. 23 коп. (фіксована частина і процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 1 673 грн. 34 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: