Справа № 415/4196/16-ц
Провадження № 22-ц/810/308/18
П О С Т А Н О ВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, лютого місяця, 20-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Кострицького В.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом 13.06.2013 року має заборгованість 37651, 68 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 37651,68 грн. за кредитним договором № б/н від 27.12.2007 року, яка складається з наступного: 5000.00 грн. заборгованість за кредитом; 18657.55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11725.00 заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1769.13 грн. штраф (процентна складова); вирішити питання по судовим витратам. Позов було прийнято до розгляду і рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року, що утворилася станом на 13 червня 2013 року відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності. ПАТ КБ «Приватбанк» не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції та надав на нього апеляційну скаргу, у якій посилаючись на припущені судом порушення норм матеріального та процесуального права - просили скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2007 року в розмірі 10 636 грн. 19 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за пропуском строку позовної давності. Вирішено питання по судовим витратам. Постановою Верховного суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12,81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є кредитна заборгованість в розмірі 37 651,68 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом. Суд встановив що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до змісту п. 5.4 Правил користування платіжною карткою погашення процентів по кредиту повинне відбуватися щомісячно за попередній м'ясець, а погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Отже своєчасно не повернуті відповідачем кредитні кошти на протязі тридцяти денного строку, встановленого п. 6.9 Умов та п. 5.4. Правил, вважаються простроченою заборгованістю, за стягненням якої позивач міг звернутися до суду. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач мав право вимагати повернення грошових сум, наданих відповідачу в кредит, після закінчення місячного строку, встановленого для повернення кожної окремої суми, з пропуском якого заборгованість відповідача, вважалася простроченою. З розрахунку заборгованості вбачається, що вона почала нараховуватися з 27.12.2007 року. Отже, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача після спливу строків позовної давності, встановлених ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись із усіма такими висновками суду першої інстанції, зокрема не погоджується щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом, адже укладаючи кредитний договір сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто до 27 грудня 2010 року, а з позовною заявою про стягнення заборгованості АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду в липні 2013 року.

У своїй Постанові від 19 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів зазначив, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Визначення понять «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» містить стаття 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, АТ КБ «ПриватБанк» указував на те, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому порядок погашення відповідачем кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором банк не надав. Враховуючи наведене, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню відсотки в сумі 1818 грн. 80 коп., в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, тобто з липня 2010 року по 27 грудня 2010 року. Ці ж висновки містяться і в постанові Верховного суду від 19 вересня 2018 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.12.2007 року, вбачається, що заборгованість за процентами станом на 01 липня 2010 року становить 7743,89 грн., а на 31 грудня 2010 року - 9562, 69 грн. (а.с.4-6). Отже, визначаючи розмір стягнення колегія суддів виходить з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за відсотками станом на липень - грудень 2010 року (9562,69 грн. - 7743,89 грн.), тобто обраховує його у розмірі 1818 гривень 80 копійок. У іншій частині заявлених вимог слід відмовити через пропуск строку на звернення до суду.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем під час подання позову сплачено з ціною позову 37 651, 34 грн. - 376,52 грн. (а.с.1) і за подання апеляційної скарги - 414, 17 грн. (а.с.161) (сумарно 790,69 грн.), позов задоволено на 1 818,8 грн. - 4,8 %, то до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить: 1 818,8 х 790,69 : 37 651,68 = 38 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2007 року в розмірі 1 818 грн. 80 коп.

У задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на відшкодування судових витрат 38 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді