Провадження № 2-о/225/9/2019
Справа № 225/7162/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

заявника - ОСОБА_1,

представника Торецького МВ Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Торецький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1І звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. На підтвердження своїх вимог заявник вказав, що він народився в смт. Новгородське міста Торецьк (попередня назва Дзержинськ) Донецької області 16 червня 1955 року. Освіту здобував в ОШ №18 смт. Новгородське з 1962 -1969 р. та вечірній школі м. Торецька (попередня назва Дзержинськ) з 1969 р. по 1971 р. Після здобуття середньої освіти з 1972 року безперервно працював трактористом в колгоспі «Росія» Ясинуватського району Донецької області до 22.01.1993 року. Та з 26.12.1994 р. по 24.05.1996 р. знов працював в колгоспі «Росія» Ясинуватського району. Місце свого мешкання ІНФОРМАЦІЯ_1 (попередня назва Дзержинськ) Донецької області, смт. Новгородське, вул. Лугова, 10 не змінював. В 1971 році по досягненню 16 років він отримав паспорт громадянина СРСР. Вищевказана адреса в смт. Новгородське була його останнім і єдиним місцем реєстрації та зазначалася в паспорті радянського зразку, який він втратив в 1993 році. За отриманням паспорту громадянина України не звертався. Починаючи з 1993 року він постійно без реєстрації проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (попередня назва Дзержинськ) Донецької області, вул. Лугова, 10. З народження і по сьогоднішній день він нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого місця проживання.

Оскільки він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорта громадянина України в нього виникло багато складнощів з документами. Він письмово звернувся до Торецького міського відділу ГУ ДМС України в Донецкій області, на що йому було надано письмову відповідь вих. №42/3047 від 15.09.2018 року, що у видачі паспорта громадянина України йому відмовлено, необхідно встановити його особу та належність до громадянства України.

Встановлення факту його постійного проживання на території України заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України та подальшої реалізації права на пенсійне забезпечення.

У судовому засіданні заявник вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд вимоги заяви задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, просила винести рішення на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є братом заявника, а також проживає з ним на одній вулиці. Окрім того зазначив, що ОСОБА_1 народився в смт. Новгородське, м.Торецька, де проживає по теперішній час, за межі України ніколи не виїжджав, заявник навчався в ОШ №18 смт. Новгородське та працював в колгоспі «Росія».

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є сусідом заявника, якого знає багато років, ОСОБА_1 постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з часу свого народження.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Згідно положень ст.ст.4 і 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року чи 13.11.1991 року.

У судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено наступне.

ОСОБА_1 народився 16 червня 1955 року в смт. Новгородське, м. Дзержинськ (Торецьк) Донецької області (а.с.5).

В період часу з 01.08.1972 року по 26.01.1993 року та з 26.12.1994 року по 29.04.1996 року ОСОБА_1 працював в колгоспі «Росія», що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Бета Арго-Інвест» та відомостями про кількість відроблених т-д, л-д, трудову участь у колгоспному виробництві (а.с. 7), трудовою книжкою (а.с. 8-11).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або невизнаних прав.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, тому що у нього відсутні документи, підтверджуючі його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», №5 від 31.03.1995 р. встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч.2 ст.315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може повязуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п.7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає неоднозначне визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України та проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України з моменту народження підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та поясненнями у судовому засіданні самого заявника та свідків.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими підлягають задоволенню, тому підлягає визнанню факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року починаючи з 16.06.1955 року і по теперішній час ОСОБА_1І, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 (попередня назва Дзержинськ) Донецької області.

Керуючись ст.ст.293, 315, 318, 319, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Торецький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території Українизадовольнити.

Визнати та встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 (попередня назва Дзержинськ) Донецької області, постійно, безвиїздно, проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: