Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 595/708/17

провадження № 61-10511св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Жизномирська сільська рада Бучацького району Тернопільської області, приватне підприємство «Земельні справи»,

представник відповідача -ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_5, на постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Міщія О. Я., Ткача З. Є., Шевчук Г. М., від 26 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Жизномирської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, приватного підприємства «Земельні справи» (далі - ПП «Земельні справи») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Відповідачі користуються суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2. Позивач зазначала, що тривалий час межа між господарствами сторін проходила по добре втоптаній стежці, спору щодо користування земельними ділянками не існувало. Однак, у 2016 році відповідачі встановили металеву сітку вздовж межі на її земельній ділянці, самовільно захопивши частину землі шириною близько 0,5 метра, площею більше 110 кв. м. Факт захоплення земельної ділянки встановлено висновком судової земельно-технічної експертизи.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, зобов'язавши ОСОБА_3, ОСОБА_4 забрати огорожу з її земельної ділянки та перемістити металеву сітку на стежку, по якій проходить межа між господарствами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області, у складі судді Содомори Р. О., від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належних доказів порушення відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 її права власності на земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства в с. Жизномир Бучацького району Тернопільської області. Експертними висновками не визначено точної площі накладення земельних ділянок.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Жизномир Бучацького району Тернопільської області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1), площею 30 кв. м, шляхом зняття та переміщення огорожі з металевої сітки в бік земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, якою користується ОСОБА_3, на 0,05 м на початку ділянки і на 0,35 м в кінці ділянки згідно додатку № 2 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 148/16-22 від 25 липня 2016 року, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, районний суд не надав належної оцінки поданим позивачем доказам, доводам останньої щодо порушення відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3 її права власності на земельну ділянку, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову. Про порушене право позивача свідчить висновок додаткової земельно-технічної експертизи, яким встановлено, що площа захоплення земельної ділянки позивача становить 30 кв. м, а не 100 кв. м, як зазначено у позовній заяві. Відповідачі не надали доказів, які б спростовували висновок експерта про створення перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції правомірно ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, яке безпідставно скасовано рішенням апеляційного суду. Суд апеляційної інстанції самостійно, за власною ініціативою змінив обраний позивачем спосіб захисту, вийшовши за межі заявлених позовних вимог, чим порушив вимоги статей 13, 367 ЦПК України. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 391 ЦК України, оскільки звертаючись до суду із негаторним позовом, позивач повинна була довести, що порушення її прав має триваючий характер та триває на момент розгляду справи. Позивач не довела наявності підстав для звернення до суду із таким позовом, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачі захопили частину земельної ділянки, яка належить позивачу, і що таке захоплення мало місце на момент розгляду справи. Складені при розгляді справи № 595/863/14-ц висновок судової земельно-технічної експертизи від 11 вересня 2015 року № 1051/14-22 та висновок додаткової земельно-технічної експертизи від 25 липня 2016 року № 148/16-22 не містять достовірних даних та ґрунтуються на припущеннях, окрім того експертизи були проведені у іншій справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Жизномирської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, приватного підприємства «Земельні справи» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що апеляційний суд, об'єктивно та законно оцінивши всі обставини та докази у справі, дотримуючись норм матеріального та процесуального права, ухвалив законне та справедливе рішення. Висновки судових земельно-технічних експертиз, які є належними та достовірними доказами, доводять обґрунтованість заявлених позовних вимог та доведеність обставин справи.

Клопотання, подані сторонами під час розгляду справи судом касаційної інстанції

ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_5, у червні 2018 року подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів (доказів), яке до задоволення не підлягає враховуючи повноваження суду касаційної інстанції та межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначених статтею 400 ЦПК України.

У поданих запереченнях на клопотання про долучення до матеріалів справи документів (доказів) позивач посилається на те, що суд касаційної інстанції розглядає лише ті докази та підстави, що були предметом розгляду та дослідження у судах попередніх інстанцій.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3862 га, по АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2) (а. с. 11).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Жизномирської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 103 від 15 грудня 2016 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складення документу, що посвідчує право власності на землю для ведення особистого селянського господарства площею 0,30 га по АДРЕСА_2, зобов'язано ОСОБА_3 виготовити технічну документацію із землеустрою.

Згідно пояснень сторін спору їхні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства є суміжними.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 вересня 2015 року, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у справі № 595/863/14-ц, площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства становить 0,3833 га. ОСОБА_4 користується земельною ділянкою загальною площею 0,3957 га. Невідповідність межової лінії між земельними ділянками допущено зі сторони ОСОБА_4, межовий знак зміщено в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 на 0,26 м. Встановити точну площу накладення земельної ділянки ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_2 не вдалося, у зв'язку із неточністю масштабу, в якому виконана схема с. Жизномир Бучацького району, відсутністю документів, інших матеріалів з розмірами та площею земельної ділянки, яка була передана у користування ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (а. с. 12-16).

У висновку додаткової земельно-технічної експертизи № 148/16-22 від 25 липня 2016 року, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у справі № 595/863/14-ц, вказано, що захоплення земельної ділянки згідно державного акта ОСОБА_2 з боку ОСОБА_4 існує. Площа захоплення становить в межах 30 кв. м. Лінійні розміри зміщення по ширині та довжині відображені на додатку № 2 (а. с. 20-24).

У додатку № 2 до висновку додаткової земельно-технічної експертизи № 148/16-22 від 25 липня 2016 року експертом визначено невідповідність земельної ділянки ОСОБА_2 плану меж земельної ділянки згідно державного акту серії НОМЕР_1. Зокрема, судовим експертом встановлено, що межові знаки земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства зміщені зі сторони земельної ділянки, якою користуються відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, в бік земельної ділянки позивача на 0,05 м на початку ділянки від будинковолодіння і на 0,35 м в кінці ділянки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач як на доказ порушених прав послалась на висновок судової земельно-технічної експертизи № 1051/14?22 від 11 вересня 2015 року і на висновок додаткової земельно-технічної експертизи № 148/16-22 від 25 липня 2016 року, які були проведені Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвал Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року та від 08 лютого 2016 року у цивільній справі № 595/863/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Жизномирська сільська рада про зобов'язання відновити межі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, переоцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, обґрунтовано виходив із того, що права позивача, як власника належної їй на праві власності земельної ділянки, порушено діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які полягають у зміщення межових знаків в бік земельної ділянки, власником якої є позивач.

При вирішенні цього спору апеляційним судом враховано розрахунки та відомості, які зроблені судовими експертами за результатами проведення судової експертизи у іншій цивільній справі № 595/863/14-ц. Суд апеляційної інстанції надав оцінку висновку судової земельно-технічної експертизи № 1051/14?22 від 11 вересня 2015 року і висновку додаткової земельно-технічної експертизи № 148/16-22 від 25 липня 2016 року, які містять відомості про порушення відповідачами прав позивача. Вказані експертні висновки містять інформацію щодо предмета доказування, яка свідчить про зміщення межових знаків у бік земельної ділянки, власником якої є позивач.

При вирішенні справи апеляційним судом, за клопотання позивача, було допитано судового експертаОСОБА_6, за участю якого було проведено вказані вище судові експертизи. Експерт зазначив, що при складанні висновку судової земельно-технічної експертизи № 1051/14-22 від 11 вересня 2015 року не було визначено точну площу та конфігурацію накладення земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_3 на ділянку ОСОБА_2, оскільки неточною є масштаб схеми с. Жизномир Бучацького району, яка використовувалась експертами для з'ясування поставлених судом питань.

При проведенні додаткового дослідження враховано GPS зйомку місцевості та дані щодо розміру земельної ділянки позивача, визначені у державному акті серії НОМЕР_1. Експерт ОСОБА_6 роз'яснив, що висновок додаткової експертизи є категоричним і ґрунтується на вивченні додаткових даних GPS зйомки та їх відповідності щодо поворотних точок, зазначених у державному акті на право власності на землю, виданому ОСОБА_2 Площа накладення (захоплення) ділянки позивача з боку ділянки відповідачів становить 30 кв. м, а лінійні розміри зміщення вказані на додатку № 2.

Із урахуванням встановлених обставин у справі, апеляційним судом правильно визначено, що висновок додаткової земельно-технічної експертизи від 25 липня 2016 року, з урахуванням роз'яснення експерта ОСОБА_6, відповідає іншим доказам, зібраним у справі, а доводи про недостовірність доказів у справі є безпідставними. Відповідачами не спростовано надані позивачем докази на підтвердження порушеного права.

Відповідачами також не доведено, що на момент вирішення справи було відновлено порушене право позивача.

Із урахуванням заявлених позовних вимог, встановивши фактичні обставини справи, апеляційним судом правильно застосовано до спірних правовідносин вказані вище положення ЦК України та ЗК України. Визначивши у резолютивній частині постанови порядок відновлення порушених прав позивача, апеляційний суд не вийшов за межі позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання вчинити дії.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта