КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року місто Київ.

Справа 366/2536/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4356/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М. розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року (ухвалену в складі судді Тетервак Н.А., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2018 року Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В мотивувальній частині своєї позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано 5-ти денний термін з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків

Ухвалою від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - повернуто позивачу.

Не погодившись з такою ухвалою суду від 11 грудня 2018 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та передати справу до Іванківського районного суду Київської області для вирішення питання прийняття позовної заяви до розгляду.

Зазначає, що оскаржувана ухвала незаконна та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що він є учасником бойових дій, та звільнений на підставі п.13 ч. 1. Ст. 5 ЗУ « Про судовий збір» від сплати судового збору, а суд дійшов безпідставного висновку що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише в разі, коли вони звертаються за захистом соціальних прав, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою від 05 лютого 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не сплатив судовий збір, отримавши ухвалу суду про усунення недоліків, в якій йому було роз'яснено, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише, коли вони звертаються за захистом своїх прав та соціальних гарантій, відповідно до Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія з таким висновком суду не погоджується, так як він не ґрунтується на законі.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_3, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Вказана норма права не містить вказівки на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав, як учасників бойових дій, та порушенням гарантій їх соціального захисту, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся за захистом його прав, а тому висновок суду про те, що позивач зобов'язаний сплачувати судовий збір не відповідає вимогам закону, який підлягає застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 надав до позовної заяви посвідчення серія НОМЕР_1 видане 21 грудня 1999 року, яке є безстроковим та має пільги встановлені законодавством України для ветеринарів війни - учасників бойових дій. (а.с. 4)

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року

№ 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року

№ 3674-VI.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2018 року № 484-VIII внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_3, герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушенихправ саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Canto v.France»,заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було унормоване частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що помилковою є відмова позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України. суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так як, суд першої інстанції порушив процесуальні норми, неправильно застосував норми матеріального права, ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду, а саме: для вирішення питання про відкриття провадження.

Скарга задовольняється частково, так як викладене в ній прохання до апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 374 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 25 лютого 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.