КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/360/18
Головуючий у першій інстанції Рудюк О.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 01 січня 2016 року.
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_2 , якому на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
В зазначеній квартирі заявник проживає з грудня 2004 року самостійно. Заявник періодично спілкувався з племінником ОСОБА_2 до 2014 року за допомогою засобів телефонного зв`язку та зустрічався в громадських місцях. Однак, починаючи з 2015 року племінник з ним не зустрічався, не виходив на телефонний зв`язок, не з`являвся за місцем реєстрації, не повідомляв про себе жодних відомостей, а тому його місце перебування заявнику невідоме.
Через втрату будь-якого зв`язку із племінником він звертався до Вишгородського районного відділу ГУ МВС України в Київській області 09 листопада 2016 року та до Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області у липні 2017 року щодо вжиття заходів по встановленню місця перебування племінника ОСОБА_2 , однак вжиті заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними, місце перебування ОСОБА_2 не встановлено.
Заявник вказує, що визнання племінника ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідне йому для встановлення опіки над його майном.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Апелянт наголошує, що заява від 29 жовтня 2018 року є безпідставною, подана не самим племінником ОСОБА_2 , а іншою особою, яка ймовірно видає себе за ОСОБА_2 .
Окрім того, на думку апелянта вказана заява не може бути належним доказом у даній справі, адже судом не встановлено особу громадянина, що подав цю заяву, не допитано його в судовому засіданні щодо обставин справи. Всі належні та допустимі докази в розумінні ст. 76 ЦПК країни , як вказує апелянт, надано ним до суду.
Також апелянт вказує, що в судовому рішенні не взято до уваги письмові покази свідків та листи Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 12 грудня 2016 року та 25 жовтня 2017 року, в яких зазначено, що розшуковими діями місцезнаходження ОСОБА_2 не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 липня 2019 року та прийняти у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 від 07 жовтня 2014 року, мати ОСОБА_4 (а.с.5).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 09 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину ОСОБА_5 . 18 лютого 1965 року на підставі актового запису про шлюб №89 від 18 лютого 1965 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві. Владімірова В.Г. змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Крім того, 18 лютого 1965 року на підставі заяви батьків, поданої до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, внесено зміні щодо народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини, а саме: змінено прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_6 , по батькові ОСОБА_8 на ОСОБА_9 (а.с.7-11).
Крім того, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 31 серпня 1984 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на « ОСОБА_12 » (а.с.6).
Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є дядьком ОСОБА_2 .
Окрім того, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являються: батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_13 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2003 року ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Разом з тим, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_14 від 16 грудня 2017 року та ОСОБА_15 від 08 грудня 2017 року, які були надані адвокату Приходько І.А., лише ОСОБА_1 з кінця 2004 року проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Відповідно до листа начальника Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області підполковника поліції Панфьорова П.І. від 12 грудня 2016 року №В-1043, який адресований ОСОБА_1 , вбачається, що в ході розгляду скарги встановлено, що Вишгородським ВП ГУ НП в Київській області, з метою встановлення місця знаходження племінника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який з 2015 року за місцем реєстрації не з`являється та не виходить на телефонний зв`язок з родичами та друзями, 21 вересня 2016 року заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» в рамках якої проводяться оперативно-розшукові заходи. Станом на 09 грудня 2016 року місцезнаходження гр. ОСОБА_2 не встановлено. Під час розгляду скарги, здійснено додаткову перевірку гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обліками Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ОВС України (у тому числі підсистеми «Розшук» серед невпізнаних трупів та невідомих хворих), але позитивного результату не отримано. З метою перевірки інформації про можливу участь гр. ОСОБА_2 у проведенні антитерористичної операції на сході України, СКП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області до Вишгородського районного військового комісаріату в Київській області направлено запит, однак позитивного результату про місце знаходження зниклого ОСОБА_2 не отримано (а.с.15).
Крім того, відповідно до листа начальника Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області підполковника поліції Панфьорова П.І. від 25 жовтня 2017 року №913, який адресовано ОСОБА_1 вбачається, що за фактом звернення працівниками СКП Вишгородського ВП здійснено всі необхідні розшукові заходи на встановлення місця перебування племінника про встановлення місця знаходження безвісти зниклого гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , котрий з 2015 року не виходить на зв`язок та місце знаходження його невідоме. Працівниками СКП Вишгородського ВП заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» від 21 вересня 2016 року. Станом на 20 жовтня 2017 року місцезнаходження гр. ОСОБА_2 не встановлено. Здійснено додаткову перевірку гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обліками Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ОВС України (у тому числі підсистеми «Розшук» серед невпізнаних трупів та невідомих хворих), але позитивного результату не отримано. З метою перевірки інформації про можливу участь гр. ОСОБА_2 у проведенні антитерористичної операції на сході України, СКП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області до Вишгородського районного військового комісаріату в Київській області направлено запит, однак позитивного результату про місце знаходження зниклого ОСОБА_2 не отримано (а.с.16).
Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів, на підтвердження безвісти відсутнього ОСОБА_16 , а пояснення ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , а також листи начальника Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області підполковника поліції Панфьорова П.І. не можуть розцінюватися судом, як належні докази безвісти відсутнього ОСОБА_2 .
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Окрім того, згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином, ОСОБА_2 , як власник квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , наділений правом володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.
Як передбачено ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 з метою встановлення опіки над його майном. В обґрунтування вказаних доводів заявником було подано копії листів начальника Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області підполковника поліції Панфьорова П.І. про відсутність інформації щодо місцезнаходження ОСОБА_2 та письмові пояснення ОСОБА_14 від 16 грудня 2017 року та ОСОБА_15 від 08 грудня 2017 року, які були надані адвокату Приходько І.А., про те, що лише ОСОБА_1 з кінця 2004 року проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Проте, суд апеляційної інстанції вказані доводи апелянта відхиляє з огляду на те, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 29 жовтня 2018 року про те, що факти, викладені в заяві ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам справи, а він є живим та здоровим. Окрім того, просив у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог відмовити за безпідставністю. Також ОСОБА_2 до вказаної заяви було долучено копію паспорту, з якої вбачається що вказаний документ йому було видано 15 серпня 2018 року та є дійсним до 15 серпня 2028 року, а також було долучено копію картки платника податків. Окрім того, із вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_2 вказав іншу адресу фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.70-72).
Суд першої інстанції, отримавши 29 жовтня 2018 року від ОСОБА_2 вище вказану заяву, останнього не залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи, хоч заяву, яку суд розглядає може вплинути на його права та обов`язки.
Заявник також будучи обізнаним про надходження вказаної заяви до суду клопотань про залучення ОСОБА_2 яґ зацікавленої особи на подавав, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду не вправі вирішувати вказане питання.
Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються поданими до суду першої інстанції документами, які були надані самим ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проте фактичне місце проживання якого відбувається за адресою АДРЕСА_2 .
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 липня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв