КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2566/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

в грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «Європейський страховий союз» про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 01 липня 2017 року, яка відбулась за участі автомобіля належного позивачу марки «КІА» державний номер НОМЕР_1 та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Згідно звіту №1084 з оцінки матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, загальна вартість ремонту з урахуванням зносу автомобіля «КІА» становить 101629,30 грн.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», у зв'язку з чим позивач звернувся до останнього із заявою про здійснення страхової виплати та повідомив про настання страхового випадку.

Разом з тим, страхову виплату здійснено не було.

Просив суд, стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» на його користь суму страхового відшкодування розмірі 100 000 грн. та з ОСОБА_4 різницю між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 59370,91 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. та 937,00 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 1629,30 грн. та 16,30 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що даючи оцінку наданим по справі доказам, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем розрахунок вартості відновлювального ремонту в сумі 159370,91 грн. не підтверджує проведення фактичного ремонту автомобіля за відсутності доказів здійснення оплати.

Зазначає, що внаслідок ДТП відповідачем було порушено право позивача на вільне користування належним йому майном.

Для відновлення цього порушеного права Позивачеві потрібно здійснити оплату вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 у розмірі 159370,91 грн.

Висновок суду, що предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують оплату вартості відновлювального ремонту, є такими, що не відповідають нормам матеріального права, зокрема ст.ст. 22, 1192 ЦК України.

Просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2017 року о 16 год. 40 хв. в м. Скадовськ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів НОМЕР_4 під керуванням позивача та автомобіля НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Згідно полісу № АКАМ 0666070 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_4 застрахував цивільно-правову відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб «Honda» державний номер НОМЕР_6 у ПрАТ «Європейський страховий союз».

07 липня 2017 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2017 року, відповідно до якої встановлено вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

07 серпня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту № 1084 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля НОМЕР_7 вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля становить 159370,91 грн., з врахуванням коефіцієнта зносу вартість матеріального збитку складає 101629,30 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з ПрАТ «Європейський страховий союз» підлягає стягненню сума страхового відшкодування у відповідності до ліміту відшкодування по шкоді у розмірі 100000 грн.

В свою чергу, з ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 1629,30 грн., оскільки наданий позивачем розрахунок вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля без врахування коефіцієнта його фізичного зносу як підтвердження завданого йому матеріального збитку не підтверджує проведення фактичного ремонту автомобіля за відсутності доказів здійснення оплати.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Розпорядженням №3470 від 29 грудня 2015 року Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено розміри страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24 листопада 2003 року.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24 листопада 2003 року №142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки ПрАТ «Європейський страховий союз» необґрунтовано не сплачував страхове відшкодування позивачу хоча повинен був сплатити страхове відшкодування позивачу не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, а в частині позовних вимог до ОСОБА_4 то суд правомірно стягнув з останнього 1629,30 грн., врахувавши те, що вартість матеріального збитку автомобіля НОМЕР_7 з врахуванням коефіцієнта зносу складає 101 629,30 грн.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба