Провадження № 2/161/554/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 31 серпня 2002 року. Шлюб був зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району, актовий запис №12. Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Покликається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на сімю, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, втрату почуття любові та взаємоповаги один до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сімя існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. На даний момент, старший їх син проживає з батьком, її чоловіком, а менший син з нею. Дитина перебуває на повному її утриманні, відповідач не приймає участі у її матеріальному забезпеченні, коштів не надає. Оскільки, примирення між нею та відповідачем не можливе, просить шлюб розірвати, стягнути в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, а також судові витрати, які складаються зі сплати судовому збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5704,80 грн.

В попередніх судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві, разом з тим уточнивши, що аліменти просить стягувати з 05 листопада 2018 року. Додатково суду пояснила, що їй допомагає з утриманням дитини її мати, яка проживає в Ізраїлі. Молодший син є інвалідом по бронхіальній астмі, однак має проблеми з руховим апаратом. Ліки для дитини коштують 50 грн. ампула, крім того, наймає спеціального масажиста. Постійно несе додаткові витрати на лікування.

Представник позивача просила суд врахувати ті обставини, що малолітній син сторін є інвалідом, і що значні кошти ідуть на його лікування, а також те, що відповідач на даний час є офіційно працевлаштованим.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень, просив суд врахувати, що на його утриманні знаходиться старший син ОСОБА_5, і що він добровільно час від час дає кошти на ліки та продукти для молодшого ОСОБА_7.

Представник відповідача просив суд позов задовольнити частково, з врахуванням позиції ОСОБА_2 Крім того, просив стягнути з позивача в користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 1921 грн.

Заслухавши доводи сторони позивача, пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 057404 вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 31 серпня 2002 року, який зареєстрований Гіркополонківською сільською радою Луцького району, актовий запис №12 (а.с. 6).

Сторони є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9).

Судом встановлено, що сторони на даний час спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, останні дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу.

З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати.

Крім цього, судом встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_5 перебуває на утриманні батька-відповідача по справі, а малолітній син ОСОБА_6 на утриманні матері-позивача, яка самостійно в достатній мірі не може його забезпечувати.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину.

З положень Закону України №2629-VІІІ «Про державний бюджет на 2019 рік» слідує, що розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня 2019 року - 2118 грн., з 1 грудня 2019 року - 2218 грн.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним чоловіком, офіційно працевлаштованим в ПП «ОСОБА_10П.», який отримує стабільний дохід, що доводиться довідкою про доходи від 04.12.2018 року (а.с.93). Середньомісячний дохід останнього складає 4226,25 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна. При цьому встановлено, що на його утриманні перебуває їх з позивачкою старший син.

Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно посвідчення серії ААГ №212559 молодший син сторін ОСОБА_9, є інвалідом дитинства до 18 років, що тягне додаткові витрати на його щомісячне утримання.

Суд вважає, що інвалідність дитини повинна бути врахована при визначенні щомісячної суми аліментів в тій мірі, в якій це стосується аліментів.

Разом з тим, за умови підтвердження належними доказами додаткові витрати на ліки та медичні процедури можуть бути стягнуті з відповідача в користь позивача за рішенням суду на підставі ст.185 СК України. З вимогою про стягнення додаткових витрат позивач в даному позові не зверталася.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням часткового визнання позову відповідачем, того, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Разом з тим, відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу понесла судові витрати, а саме сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим її позовні вимоги в цій частині були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 352 грн. 40 коп., а решту суми судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на її користь.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що судом задоволено вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів частково, а саме на 26 %, з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави 199 грн. 78 коп. (768,40 грн. x 26%) судового збору.

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, то дана вимога підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2018 позивач уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_11, відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобовязання надавати парвову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором, застосовує всі способи до покладення сум судових витрат, що підлягають оплаті за послуги адвоката, на винну сторону, а замовник зобовязаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (а.с.40).

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Вартість наданих адвокатом ОСОБА_11 послуг щодо підготовки та ведення справи у суді була визначена в розмірі 5 000 грн., про що подано акт №2 виконаних робіт (наданих послуг) ОСОБА_11 (а.с. 42).

Однак, стороною позивача не надано суду належних доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., а лише квитанцію №29-10/2 про сплату 2500 гривень (а.с.44).

Оскільки витрати на правничу допомогу відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться до судових витрат, а ч.1 ст. 141 ЦПК України установлено, що стороні на користь якої ухвалено рішення судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача в користь позивача слід стягнути 878 грн. 50 коп. витрат на правничу допомогу.

Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами, а тому залишаються за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112, 180, 181,182, 183, 191 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Старогородська) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований 31 серпня 2002 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району, актовий запис №12 розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 (адреса: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 29/1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 29/1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 878 (вісімсот сімдесят вісім) гривень 50 копійок витрат на правничу допомогу.

Повернути ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок відповідно до квитанції №0.0..1 від 02.11.2018.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 29/1, РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави 199 (сто девяносто девять) гривень 78 копійок судового збору.

Судові витрати, понесені відповідачем,залишити за відповідачем.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.02.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій