ПОСТАНОВА

іменем України

02 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/164/18

провадження № 22-ц/4809/963/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , державний нотаріус Олександрійської державної нотаріальної контори Ліб Вікторія Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 рокуу складі судді Колесник С.І.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , державного нотаріуса Олександрійської державної нотаріальної контори Ліб Вікторії Володимирівни про визнання членом сім`ї спадкодавця та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6 . Відповідно до заповіту від 02 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області за №549, ОСОБА_6 заповіла все своє майно позивачу.

Посилався на те, що останні 5-6 років свого життя мати дуже хворіла та потребувала постійного догляду, а тому з 2014 року позивач проживав з нею однією сім`єю, доглядав її та вів спільне господарство до дня її смерті.

У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак це зробили брат позивача ОСОБА_4 та сестра позивача ОСОБА_5 , які отримали все спадкове майно та потім розділили між собою за договором про поділ спадкового майна від 30 листопада 2016 року.

Зазначив, що коли він звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спливу шестимісячного строку, йому було відмовлено, зокрема, у зв`язку з тим, що у його свідоцтві про народження ім`я матері було вказано як ОСОБА_6 , а в інших правовстановлюючих документах її ім`я вказано як ОСОБА_6 .

Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи подану заяву про уточнення позову (т.1 а.с.34-35) просив суд встановити факт його спільного проживання з матір`ю ОСОБА_6 однією сім`єю; визнати недійсним договір про поділ спадкового майна від 30 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В.; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В. 30 листопада 2016 року на ім`я спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати недійсною реєстрацію видачі свідоцтв про право на спадщину від 30 листопада 2016 року; визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними забудовами АДРЕСА_1 , на трактор Т-16 М , на земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, площею 7,00 га, на земельну ділянку № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, площею 7,15 га, а також стягнути з відповідачів по 9882 грн. 36 коп., отриманих від Агрофірми «Фортуна» за користування даними земельними паями.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Державний нотаріус Олександрійської державної нотаріальної контори Ліб В.В. у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала клопотання про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.15).

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідачана підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області 15 лютого 2016 року (т.1 а.с.6).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,5 кв. м; земельної ділянки площею 7,15 га, розташованої на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ -КР099619 , виданого 20 березня 2002 року Петрівською районною державною адміністрацією Петрівського району Кіровоградської області; земельної ділянки площею 7,00 га, розташованої на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-КР009620 , виданого 20 березня 2002 року Петрівською районною державною адміністрацією Петрівського району Кіровоградської області; самохідного шасі марки Т-16М, 1979 року випуску, заводський номер 243162 (т.1 а.с.10-11,20).

Як убачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру №43607802 ОСОБА_6 02 квітня 2004 року склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області за №549 (т.1 а.с.113-115).

З копії спадкової справи ОСОБА_6 убачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулись діти померлої, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.111-112).

30 листопада 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір про поділ спадкового майна та отримані свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.119, 141-142).

Будь-які відомості щодо звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори чи приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері в матеріалах спадкової справи відсутні. Відсутня також постанова нотаріуса про відмову позивачеві у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак позов ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері ОСОБА_6 , залишено без задоволення за відсутністю поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини (т.1 а.с.18-19).

Як убачається з довідки Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 16 листопада 2016 року №7287 ОСОБА_6 до своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 ; з 02 березня 1971 року по теперішній час за вищевказаною адресою інших зареєстрованих осіб немає (т.1 а.с.122).

Відповідно до довідки Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 13 грудня 2018 року №9919 та копії паспорту серії НОМЕР_6 , виданого Петрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 05 червня 1996 року, ОСОБА_1 з 16 жовтня 2002 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . До складу його сім`ї входять: дружина - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_12 , дочка - ОСОБА_13 , онук - ОСОБА_14 (т.1 а.с.4, 201-203).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що показаннями свідків, письмовими доказами по справі не було доведено факт проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1,2 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

З гідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснено у п. 21 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо.

Отже, аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що необхідною умовою для встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю, та, відповідно визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом, є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_12 і ОСОБА_6 , як сім`ї, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між такими особами взаємних прав і обов`язків по день смерті спадкодавця.

Правильним є висновок суду про те, що позовна заява ОСОБА_12 ґрунтується на факті постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, проте встановлення такого факту не породжує права на спадщину померлої ОСОБА_6 у четверту чергу спадкоємців за законом, за наявності на той час спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Позивач є рідним сином померлої ОСОБА_6 , тому є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Крім того, ОСОБА_6 було складено заповіт, яким все своє майно вона заповідала позивачеві. Тому, позивачеві за відсутності звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини слід було б довести, що він відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Однак беззаперечних доказів постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини матеріали справи не містять, а позовні вимоги складаються у тому числі із вимоги про встановлення факту проживання з матір`ю однією сім`єю та надання доказів саме цього факту.

Судом першої інстанції було встановлено, що в період догляду та піклування за матір`ю позивач проживав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_6 з 02 березня 1971 року до своєї смерті постійно проживала одна (т.1 а.с.122, 203).

Інші спадкоємці першої черги за законом- ОСОБА_5 та ОСОБА_4 скористались своїм правом на спадкування через неприйняття спадщини в установлений ст.ст. 1268 - 1270 ЦК України порядок та строк ОСОБА_12 , та у визначений законом строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.141-142).

Судом першої інстанції були допитані свідки, показанням яких суд надав правильну оцінку, оскільки вони дійсно не проживали разом з позивачем, не є близькими родичами та не доводять факту спільного проживання ОСОБА_12 із ОСОБА_6 однією сім`єю, а стосуються лише здійснення позивачем догляду та піклування за матір`ю.

Крім того, факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_12 було встановлено рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2017 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2017 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Враховуючи те, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його постійного проживання із ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість таких позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Усі інші позовні вимогт є похідними від цієї вимоги. тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив їх без задоволення.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний