Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7552/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/7552/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обгрунтування позову вказував, що він є власником 4/75 часток квартири АДРЕСА_1. Власниками іншої частини квартири є відповідачі, яким належить по 1/5 від 4/15 частин квартири. 18.03.2016 він зареєструвався у спірній квартирі та хотів до неї вселитися, проте відповідачи не дозволили йому цього зробити та стали чинити перешкоди. Враховуючи вищевикладене просив, зобов'язати відповідачів припинити дії які порушують його право власності, а саме - припинити перешкоджати йому у вселенні у його житло та користуванні його власністю - 4/75 частиною квартири АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні належною йому власністю шляхом вселення його у вищевказану квартиру.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно збереженого майна у сумі 1867 грн 18 коп. Зазначала, що вона є співвласником та відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 є власником 4/75 частки даної квартири. Однак, відповідач не приймає ніякої участі в утриманні квартири відповідно до своєї частки у квартирі та не сплачує житлово-комунальні послуги. Вважає, що стягненню з ОСОБА_1 на її користь підлягають 4/75 частини коштів сплачених нею за опалення квартири та послуг по квартплаті з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 листопада 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 припинити перешкоджати ОСОБА_1 у вселенні в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового про відмову у задоволенні первісного позову, та задоволенням зустрічного позову, з підстав встановлених пунктами 2,3,4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України. Зокрема, зазначає, що позивач не навів жодного належного доказу про нібито створення йому перешкод у користуванні квартирою. Покази свідків суперечать фактичним документальним доказам, оскільки ОСОБА_3 з 14.05.2014 знаходиться за кордоном України та фізично не могла створювати перешкоди позивачу у користуванні житлом. Вслення позивача до квартири порушує норми статтей 47,48 Житлового кодексу Української РСР, п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданням їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, мотиви суду першої інстанції з відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з тих підстав, що відповідач не користується комунальними послугами, не спростовує той факт, що плата за опалення та квартирна плата нараховується за сам факт перебування житла у власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником 4/75 часток квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 є співвласниками вищевказаної квартири на праві спільної часткової власності.

З довідки №483 від 13.07.2017 виданої директором КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради видно, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 18.03.2016, розом із ОСОБА_1 в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частин першої, другої, третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Той, факт, що відповідачі чинять ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вселення позивача до спірної квартири, оскільки він є її співвласником та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідачів.

Незначна частка ОСОБА_1 у праві власності у спірній квартирі не позбавляє його на захист порушеного права відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом із тим не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 з листопада 2015 року по листопад 2017 року понесла витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тому висновок суду про відмову у позові в цій частині у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі, є таким, що не відповідає вимогам закону.

Встановлено, що право власності на частину спірної квартири ОСОБА_1 набув 03.11.2015, за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року ОСОБА_2 сплатила за комунальні послуги 4 607 грн 91 коп. та за опалення - 16 170 грн 66 коп. (сума визначена в заяві про зменшення розміру позовних вимог).

Враховуючи, що відповідач є власником 4,75 частини вказаної квартири і не сплачував кошти за надані комунальні послуги, необхідні для підтримання цієї квартири у належному стані, з його на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4/75 від понесених нею витрат, пов'язаних зі сплатою комунальних послуг, у сумі 245 грн 76 коп. та за опалення - 862 грн 44 коп. та судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задовлення зустрічного позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 245 грн 76 коп. сплачених за комунальні послуги та 862 грн 44 коп. за опалення та судові витрати в сумі 950 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 26 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді