Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 296/10859/16-ц

провадження № 61-29062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2017 року у складі судді Драча Ю. І. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Корольовський ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому, уточнивши позовні вимоги, просила поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі складу хлору та будівлі гаража, площею 217,6 кв. м, вартістю 194 871 грн; 1/2 частину будівлі тепловозного депо, площею 103,0 кв. м, вартістю 146 370 грн; 1/2 частину будівлі артсвердловини, площею 8,0 кв. м, вартістю 48 129 грн, які розташовані у АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори) за адресою: АДРЕСА_1 , площею 68,4 кв. м, вартістю 114 426 грн, 1/2 частину будівлі магазину «Сільгосппродукти», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 175 кв. м, вартістю 352 295 грн.

Позивач просила визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини даного нерухомого майна та зняти арешт з належної їй 1/2 частини майна, який накладений державним виконавцем.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 листопада 2007 року по 2 листопада 2016 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти придбали вищезазначене спірне нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 Зазначає, що надалі їй стало відомо про те, що під час виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, державним виконавцем Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області накладено арешт на майно, яке належить відповідачу.

Вважаючи зазначене нерухоме майно спільним сумісним майном подружжя, просила задовольнити її позовні вимоги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 4 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 серпня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівлі складу хлору, літера Р, та будівлі гаража ОГЕ, площею 217,6 кв. м, вартістю 194 871 грн, на 1/2 частини будівлі тепловозного депо, літера Щ, площею 103,0 кв. м, вартістю 146 370 грн, на 1/2 частину будівлі артсвердловини, літера К-І, площею 8,0 кв. м, вартістю 48 129 грн, які розташовані в АДРЕСА_1 ; на 1/2 частини 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори), розташованого за адресою: АДРЕСА_6 площею 68,4 кв. м, вартістю 114 426 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини будівлі складу хлору, літера Р, та будівлі гаража ОГЕ, площею 217,6 кв. м, вартістю 194 871 грн; на 1/2 частини будівлі тепловозного депо, літера Щ, площею 103,0 кв. м, вартістю 146 370 грн; на 1/2 частину будівлі артсвердловини, літера К-І, площею 8,0 кв. м, вартістю 48 129 грн, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину 5/100 часток нежитлової будівлі (приміщення контори), за адресою: АДРЕСА_6 , площею 68,4 кв. м, вартістю 114 426 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину будівлі магазину «Сільгосппродукти», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 175 кв. м, вартістю 352295 грн відмовлено.

Рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки відповідач, укладаючи договори купівлі-продажу даних об`єктів нерухомого майна, діяв в інтересах сім`ї, за письмовою згодою ОСОБА_1 . При цьому, у нотаріально посвідчених заявах позивача зазначено про придбання цього майна за спільні сумісні кошти подружжя. Майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо поділу будівлі магазину «Сільгосппродукти», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 175 кв. м, вартістю 352 295 грн судові рішення не оскаржено у касаційному порядку, тому не є предметом касаційного перегляду відповідно до статті 400 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України. ОСОБА_1 не є стороною договору позики на купівлю комерційної нерухомості від 09 грудня 2011 року, не має обов`язків щодо повернення коштів кредитору за вказане майно, а тому не має на нього прав.

Також ОСОБА_1 не доведено факт того, що вона займалася підприємницькою діяльністю у спірний період та використовувала спірне майно. Суди не звернули уваги на той факт, що спірне майно є виключно комерційною нерухомістю і має використовуватися в господарській діяльності. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для визначення такого майна як об`єкта права спірної сумісної власності подружжя. Наявність згоди позивача на придбання відповідачем спірного майна не свідчить про те, що таке майно придбавалось за кошти подружжя.

Позиція інших учасників справи

Позиція позивача/відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

У січні 2018 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін. Зазначала, що спірне майно придбане за спільні кошти подружжя, які набути внаслідок спільної праці.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу № 296/10859/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу № 296/10859/16-ц призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 17 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірваний рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2016 року.

ОСОБА_2 з 03 червня 2008 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП).

24 вересня 2008 року між Рогачівським сільським споживчим товариством та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - магазину сільгосппродукти, який розташований на АДРЕСА_2 .

9 грудня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «Льонотекс» та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу, за умовами яких відповідач придбав будівлі складу хлору та гаража, площею 217,6 кв. м, будівлю тепловозного депо, площею 103,0 кв. м, а також будівлю артсвердловини, площею 8,0 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року відповідач придбав у власність 5/100 частин нежитлової будівлі (приміщення контори) площею 68,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до звітів експерта оцінювача вартість складу хлору та гаража становить 194 871 грн; вартість будівлі тепловозного депо складає 146 370 грн; вартість будівлі артсвердловини становить 48 129 грн; вартість магазину Сільгосппродукти визначена у розмірі 352 295 грн; вартість 5/100 частин приміщення контори складає 114 426 грн.

21 грудня 2012 року відповідач здійснив відчуження приміщення магазину Сільгосппродукти на користь ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально.

Відповідно до договору позики від 09 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній надав відповідачу у позику 40 000 дол. США.

Заборгованість за договором позики була стягнута на підставі рішення Корольовского районного суду м. Житомира від 18 травня 2016 року.

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 17 серпня 2016 року накладено арешт на майно боржника.

Судами установлено, що під час нотаріального посвідчення договорів від 24 вересня 2008 року та 9 грудня 2011 року, в яких ОСОБА_2 діяв як фізична особа-підприємець, ОСОБА_1 надала письмову нотаріально посвідчену заяву (згоду) на укладення її чоловіком цих договорів, зазначивши у заяві, що кошти, які будуть витрачені на придбання нерухомого майна, є її з відповідачем спільною сумісною власністю та вказане майно буде об`єктом права їх спільної сумісної власності як таке, що набувається ними під час шлюбу. Письмові заяви про надання згоди на придбання відповідачем за спільні кошти подружжя приміщення магазину Сільгосппродукти та 5/100 частин приміщення контори також були надані ОСОБА_1 при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу цього нерухомого майна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини четверта статті 71 СК України частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

ОСОБА_2 з 03 червня 2008 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, що використовується для здійснення господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

У справі, яка переглядається, місцевий суд встановив, що 24 вересня 2008 року між Рогачівським сільським споживчим товариством та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - магазину сільгосппродукти, який розташований на АДРЕСА_2 .

09 грудня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «Льонотекс» та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу, за умовами яких відповідач придбав будівлі складу хлору та гаража, площею 217,6 кв. м, будівлю тепловозного депо, площею 103,0 кв. м, а також будівлю артсвердловини, площею 8,0 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року відповідач придбав у власність 5/100 частин нежитлової будівлі (приміщення контори) площею 68,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 .

Проте суди не надали доводам сторін належної правової оцінки, не встановили та не дослідили, чи за рахунок належних подружжю коштів придбане спірне майно, а безпідставно виходив лише з факту набуття майна за час шлюбу.

Крім того, при розгляді справи суди не встановили, чи використовує вказане майно відповідач, як фізична особа-підприємець, для здійснення підприємницької діяльності, чи становлять вказані об`єкти матеріальну основу підприємницької діяльності.

У разі доведення, що спірне майно, яке використовує ОСОБА_2 у підприємницькій діяльності, було придбано за спільні кошти подружжя, то воно поділу між подружжям не підлягає, а його вартість може бути врахована при поділі іншого майна подружжя або шляхом стягнення компенсації за нього.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України. При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15.

Отже, суди дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для поділу будівлі складу хлору, літера Р, та будівлі гаража ОГЕ, площею 217,6 кв. м, будівлі тепловозного депо, літера Щ, площею 103,0 кв. м, будівлі артсвердловини, літера К-І, площею 8,0 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі (приміщення контори), розташованого за адресою: АДРЕСА_6 площею 68,4 кв. м, вартістю 114 426 грн. шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 його частину.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням встановлених обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині поділу майна подружжя підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя скасувати та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлакова

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило