Житомирський апеляційний суд
Справа №287/388/18-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів:, Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчука М.В.

у цивільній справі №287/388/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,- в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із названим позовом. Просила стягнути із ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.В обґрунтування вимог зазначала, що 29.09.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між ними розірвано. Посилаючись на те, що відповідач працює, проте в добровільному порядку допомоги на утримання доньки не надає, інших утриманців та зобов'язань не має, - просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний код -НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2018 року до досягнення дочкою повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_8. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. В решті позову відмовлено. Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено негайному виконанню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що має на утриманні іншу дитину.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.09.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5,9).

Шлюб між сторонами не розірвано, проте вони фактично припинили шлюбні відносини, про що самі не заперечують.

Оскільки позивачка здійснює догляд за спільною із відповідачем донькою в повному обсязі, тому звернулася до суду із відповідним позовом для захисту прав малолітньої дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач працює, проте на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, на яку він також сплачує аліменти за судовим наказом.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із положень ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком іншої неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 19).

Згідно копії судового наказу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.12.2018 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29).

Визначаючи розмір стягуваних аліментів на утримання спільної із позивачкою дитини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина.

Водночас, посилання в апеляційній сказі на положення ч.5 ст. 183 СК України суд не бере уваги, оскільки вказана норма стосується вирішення питання про стягнення аліментів за судовим наказом, а в даному випадку ОСОБА_4 звернулася до суду в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору, суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги вказані норми сімейного законодавства та обставини, які враховуються при визначенні виду і розміру аліментів. Визначений розмір аліментів відповідає матеріальному стану відповідача, а також не порушує права та інтереси інших неповнолітніх дітей та відповідає інтересам дитини.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлене із дотриманням норм чинного цивільного матеріального та процесуального законодавства та підстав для його скасування немає.

суд вважає за можливе оголосити в даному судовому засіданні вступну та резолютивну частини постанови, відклавши складання повного судового рішення на п»ять днів.

Керуючись ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.02.2019 року.