ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3169/19 Справа № 212/1906/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький заалізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбаасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його сина внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що 14 листопада 2015 року з його сином - ОСОБА_3 під час виконання трудових обов'язків електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування стався нещасний випадок, внаслідок чого він загинув.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті сина, йому завдано моральної шкоди, оскільки він втратив близьку людину, залишився без піклування, має глибокі страждання, які не стихають до теперішнього часу, просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю його сина, розмір якої він визначив у 176 000,00 гривен.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що судом не взято до уваги, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув син позивача, встановлено його винні дії, та судом не враховано, що при прийомі на роботу потерпілий був ознайомлений з тим, що умови роботи є небезпечними та пройшов необхідний інструктаж з охорони праці.

Зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовані принципи розумності, виваженості та справедливості, внаслідок чого сума відшкодування є завищеною.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача.

Також, вважає, що судом було невірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про народження, виданого Тернівським районним відділом РАГСУ м. Кривого Рогу від 17 серпня 1984., актовий запис № 1738 (а.с. 16).

Потерпілий ОСОБА_3, за життя працював на підприємстві відповідача.

14 листопада 2015 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року, актовий запис № 16, ОСОБА_3 помер у віці 31 рік (а.с. 3).

По факту нещасного випадку було складено Акт № 40-21 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, затверджений заступником начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 30 грудня 2015 року, згідно якого 14 листопада 2015 року о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_3 знаходився у рудозвалюваліній дучці №2 шир.1301/1294 мм, штрека скреперування в осях 44-48 гор. 1301 м, який з'єднаний нижньою камерою, та де трапився раптовий вивал окремого блоку породи, розміром 0,5х0.95х0.7м та масою більше однієї тони, під впливом дії власної ваги, яким і був смертельно травмований потерпілий, під час ймовірного огляду затору гірничої маси, знаходячись у дучці (небезпечному місці).

Відповідно до розділу 10 Акту форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_3, стався у зв'язку з невиконанням своїх посадової обов'язків гірничим майстром дільниці № 6 шахти «ім. Леніна », ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_4, який не проконтролював додержання робітником правил та норм з охорони праці, що є порушенням вимог п.2.34 «Посадової інструкції майстра гірничої дільниці очисних робіт».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивча ОСОБА_1 та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина, який загинув від нещасного випадку на виробництві відповідача.

Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він втратив близьку людину, яку дуже любив. Порушений звичайний спосіб його життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, моральною підтримкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, також погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як встановлено судом першої інстанції,внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратив свого сина. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата сина завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлена вина відповідача у нещасному випадку.

Факт смерті потерпілого ОСОБА_3 від нещасного випадку на виробництві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» встановлений Актом розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» в частині того, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача, та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Матеріалами справи встановлено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_3, пов'язаний з виробництвом, відповідно до Акту №40-21 про нещасний випадок затверджений заступником начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області 30 грудня 2015 року.

У зв'язку зі смертю сина позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральних страждань є безпідставні, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що при прийомі на роботу потерпілий був ознайомлений з тим, що умови роботи є небезпечними та пройшов необхідний інструктаж з охорони праці, колегією суддів відхиляються, оскільки, смерть потерпілого, внаслідок нещасного випадку на виробництві надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до Акту розслідування нещасного випадку № 40-21 від 30 грудня 2015 року, що стався з ОСОБА_3, з боку працівників підприємства не мало місце порушення жодних нормативних актів з охорони праці, колегією суддів відхиляються, оскільки нещасний випадок з сином позивача стався з вини підприємства, зокрема у зв'язку з порушенням трудової та виробничої дисципліни з боку посадових осіб підприємства, про що зазначено у п. 6 Акту форми Н - 5 від 22 грудня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, який втратив підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо не вірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу та враховує їх.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, з вищенаведених підстав.

У зв'язку з вищенаведенимвідповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» на момент подачі апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить 1500 грн. (1000 грн. * 150% = 1500 грн.), проте судовий збір сплачено в сумі 1057 гривень (а.с. 61).

Отже, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 442,80 грн., з урахуванням сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.( а.с. 61).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 1000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір за розгляд справи в апеляційному провадженні у розмірі 442 (чотириста сорок дві) гривні 80 ( вісімдесят) копійок

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: