Справа № 496/3886/19
провадження№ 2-з/496/9/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2019 р. суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в суд, -

В С Т А Н О В И В :

До Біляївського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви в суд, в якій просить суд: вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви в суд шляхом заборони здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської області, а також внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Садівничого Кооперативу «Мікрон-2», Ідентифікаційний код 22497739, у тому числі зміни керівника, уповноважених осіб, місцезнаходження кооперативу, перереєстрації, ліквідації, реорганізації будь-яким шляхом, реєстрації припинення діяльності.

Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову заявник посилається на те, що вона була на посаді голови правління садівничого кооперативу «МІКРОН-2» та згідно до протоколу № 1 загальних зборів членів садівничого кооперативу «МІКРОН-2» від 06.10.2018 року, який підписали голова зборів ОСОБА_2 і секретар ОСОБА_3 була відкликана з вказаної посади. Вказаний протокол було подано до державного реєстратора сумісно з реєстром осіб, які брали участь у Загальних зборах 06.10.2018 року. У реєстрі осіб був перелік членів садівничого кооперативу, які нібито були присутні на зборах та голосували по пунктам порядку денного. Згідно до статуту кооперативу збори є повноважними, якщо не менш половини членів кооперативу були присутні на зборах. Тому число членів є 147, що є більше половини від 282. Але насправді на зборах були присутні трохи більше 30 членів кооперативу та близько 10 людей, які є родичами членів кооперативу та не мають права брати участь в голосуванні. Підписи інших членів кооперативу у реєстрі осіб було зроблено невідомою заявнику особою. Тобто у реєстрі наявні прізвища та підписи осіб, які померли та які не є членами кооперативу. У зв`язку з повною заміною Статуту кооперативу на нову редакцію Статуту, порушуються певні права членів кооперативу і дає можливість маніпулювання земельними ділянками. Новому обраному голові правління призначена заробітна плата, у зв`язку з чим у два рази підвищуються розміри членських внесків. Фактично, це зроблено без реальної згоди на це членів кооперативу. Заявник вважає, що правління садівничого кооперативу «МІКРОН-2» може знову проводити загальні збори без необхідної кількості члені кооперативу, приймати незаконні рішення, зміняти склад правління та здійснювати інші дії. Тому, щоб далі було неможливо приймати незаконні рішення, які можуть принести шкоду, як діяльності кооперативу, так і членам кооперативу, потрібно заборонити здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів, а також внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження їх доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У заяві, ОСОБА_1 зазначає, що вона працювала головою правління у садівничому кооперативі «МІКРОН-2» та згідно протоколу № 1 загальних зборів членів садівничого кооперативу «МІКРОН-2» від 06.10.2018 року, була відкликана з вказаної посади. На зазначене заявником не надано протокол № 1 від 06.10.2018 року, який б підтверджував вказані обставини.

Також заявник у заяві перелічує відомості про членів садівничого кооперативу (прізвище, ім`я, по-батькові, рік народження, дата смерті, актові записи про смерть та інше), які були присутні на зборах та голосували відповідно до реєстру, але вказаний реєстр також не додає.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову заявник посилається на нову редакцію Статуту кооперативу, який порушує певні права членів кооперативу і дає можливість маніпулювати земельними ділянками, але до заяви Статут також не доданий.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки заявником не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин у заяві, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у заяві наведені лише припущення заявника, що проведення загальних зборів, які можливо будуть проводитись призведуть до заподіяння шкоди як діяльності кооперативу, так і членам кооперативу.

Керуючись ст. ст.150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в суд відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя О.П. Галич