Справа № 442/5061/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/2662/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника КП " Турисичний комплекс " Дрогобич" - Ференц О.І., представника Дрогобицької міської ради - Романкевич І.І., ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Дрогобицької міської Ради, КП " Турисичний комплекс " Дрогобич", за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання права власності на набувальною давністю на майно автостоянки, що знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Лисенка,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_5

В апеляційній скарзі посилається на те, що на виконання вимог ухвали про залишення позовних вимог без руху від 03 жовтня 2018 року, 16 жовтня 2018 року ним було відправлено на адресу суду клопотання в якому він зазначив, що з об'єктивних причин ( а саме невелика кількість експертів, які проводити експертні оцінки об'єктів такого роду та їхня завантаженість) надати оцінку вартості майна автостоянки в терміни, встановлені судом (10 днів) не видається можливим, оскільки знайти відповідного експерта який в оптимальні строки проведе оцінку він зміг лише у Львові, з ним же 19 жовтня 2018 року підписав Договір.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що термін виконання оцінки майна місяць з моменту оплати, тобто в термін 10 днів зробити оцінку майна, як передбачено в ухвалі суду неможливо. Відтак, в клопотанні просив, суд першої інстанції взяти за основу для визначення інвентаризаційну вартість майна, зазначену в технічному паспорті, видано «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», який наявний в матеріалах справи.

Також, звертає увагу суду на те, що первісний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, поданий ним до Дрогобицького міськрайонного суд Львівської області містив квитанцію №0.0.818355337.1 від 31.07.2017 року про сплату судового збору на суму 5000 гривень, що становило 1% від ціни позову. Після змін вимог розмір судового збору визначається виходячи з вартості майна, яке є предметом спору і право власності на яке в судовому порядку він хоче встановити за набувальною давністю. Відповідно до технічного паспорта інвентаризаційна вартість автостоянки становить 49217 грн., таким чином у доплаті судового збору в даній справі не виникає потреби.

Однак, судом першої інстанції доводи, викладені в його клопотанні від 16.10.2018 року не взяті до уваги, а в ухвалі від 26.10.2018 року просто зазначено, що позивач не усунув недоліки, а відтак позов варто залишити без розгляду. Суд першої інстанції жодним чином не аргументував, чому відхилив його клопотання та виніс не закону ухвалу.

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має прав скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до КП " Турисичний комплекс " Дрогобич" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 400 000 грн. та моральної шкоди, в розмірі 100 000 грн. На виконання вимог ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2017 року про залишення позовної заяви ОСОБА_5 останній сплатив 4930 грн. судового збору.

14 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності за набувальною даністю на майно автостоянки, що знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Лисенка.

Залишаючи уточнену позовну заяву ОСОБА_5 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що заява за формою та змістом не відповідає вимогам статтей 175 та 177 ЦПК, оскільки позивач в ній не зазначив ціни позову та не в повному обсязі сплачено судовий збір.

На виконання вимог ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2018 року позивач звернувся з клопотанням, в якому вказував, що при поданні первісного позову ним було сплачено судовий збір у розмірі 5000 грн. та просив суд взяти за основу для визначення ціни позову відштовхуючись від інвентаризаційної вартості майна автостоянки, а саме 49217 грн. , оскільки надати експертну оцінку вартості майна автостоянки в терміни, встановлені судом не видається за можливим. Якщо відштовхуватись від інвентаризаційної вартості спірного майна необхідності в доплаті судового збору не виникає (а.с. 45).

Визнаючи позовну заяву неподаною суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги щодо усунення недоліків не виконав.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанії, з огляду на наступне.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за вийнятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 ЦПК України суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи вказані положення закону, часткове усунення позивачем недоліків позовної заяви та заявлене ним клопотання про попереднє визначення суми судових витрат, у зв'язку з неможливістю встановити точну ціну спірного майна на момент пред'явлення позову, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанії прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

За таких обставин, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374 , 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Шеремета Н.О.