Ухвала

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 285/1583/16-ц

провадження № 61-2705ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 220 818 грн 86 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 30, за умовами якого ОСОБА_4 наданий кредит у розмірі 23 560 доларів США, строком до 28 січня 2028 року, зі сплатою 10 % річних.

З метою забезпечення неналежного виконання боржником кредитних зобов'язань цього ж дня між сторонами укладено договір поруки № 32.

Крім того, 31 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 33.

28 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір № 3/30/24 про внесення змін та доповнень до даного кредитного договору, відповідно до якого сторони погодились, що кредит надається в сумі, еквівалентній 167 128 грн 43 коп., зі сплатою 10% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості у період з 01 липня 2014 року до 22 березня 2016 року заборгованість за відсотками становить 30 613 грн 49 коп., а також за період з червня 2015 року до червня 2016 року банком нараховано пеню у розмірі 32 052 грн 02 коп.

Обґрунтовуючи позов, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» зазначило, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 30.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 30 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову, суди зазначили, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не доведено факту переходу до нього права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином дослідили та дали оцінку поданим сторонами доказам, врахували всі обставини справи і дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 30.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник