КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7712/17 Головуючий у 1-й інст. - П'ятничук І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2246/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді П'ятничук І.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_6, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1двокімнатну квартиру загальною площею 51,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, який був власником вказаної квартири. Після його смерті до нотаріуса із заявами на прийняття спадщини звернулись: 02 липня 2007 року дружина померлого ОСОБА_7, 21.09.2007 року син померлого ОСОБА_3 та 28.09.2007 року син померлого ОСОБА_6. 15.12.2015 року постановою нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина спадкодавця ОСОБА_7 У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, останні в подальшому відмовились від спадщини на користь ОСОБА_2 Позивачу стало відомо, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на спірну квартиру. Рішенням Апеляційного суду м.Києвавід 05.04.2017року вказане рішення Святошинського районного суду м.Києва скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2017 року вказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 продана ОСОБА_10 та ОСОБА_5, а 09.06.2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали квартиру ОСОБА_1 Позивач зазначає, що він прийняв спадщину, а відповідач ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину, набув право власності на квартиру на підставі рішення суду, яке було в подальшому скасовано, а тому не мав права на відчуження вказаного спадкового майна. Враховуючи те, що вказане спадкове майно вибуло з його як законного спадкоємця володіння не з його волі, воно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 як добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1в порядку спадкування після померлої ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, якою вказана 1/3 частина успадкована після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Вирішенопитання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що ОСОБА_2 вважає ОСОБА_1, як і ОСОБА_10, ОСОБА_5 добросовісними набувачами квартири та не вважає їх такими, що якимось чином порушують його права, проте вимоги пред'являє не до порушника його можливих прав, тобто не вимагає стягнути із ОСОБА_3 відповідну частину коштів за свою частку проданої квартири, а вимоги пред'явив до ОСОБА_1 Зазначає, що в ст.388 ЦК України наведено вичерпний перелік підстав, коли спірне майно може бути витребуване у добросовісного набувача, проте жодна з підстав не може бути застосована в даному випадку. Моментом вибуття спірного майна з власності позивач вважає рішення суду, яким було визнано право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру в порядку спадкування - рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року, яке скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2017 року (підстава для скасування те, що позов пред'явлений до неналежного відповідача). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року власник квартири не змінювався, як стверджує позивач, а фактично встановлювався, оскільки квартира все ще була зареєстрована за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у вказаній справі суд жодним чином не приймав рішення про вибуття цієї квартири з володіння ОСОБА_2 Твердження позивача, що його мати, за якою він спадкує набула право власності на квартиру (чи відповідну частку) не підтверджується доказами. ОСОБА_7 не зверталась за отриманням свідоцтва про право на спадщину і не здійснювала державної реєстрації квартири. Відповідно і позивач ОСОБА_2 не міг набути право власності на квартиру в порядку спадкування за своєю матір'ю. Крім цього, посилається на те, що про розгляд справи вона не була повідомлена належно та не була залучена до справи в якості співвідповідача.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що судом першої інстанції в повній мірі виконані вимоги процесуального закону щодо залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача та власника квартири. Твердження скаржника щодо неможливості витребування майна за наявністю дійсних правочинів безпідставні, оскільки відповідно до ст.388 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Крім того, зазначає, що з урахуванням положень статей 1218, 1296 ЦК України право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст.388 ЦК України переходить до спадкоємців власника цього майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечили посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_6, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 двокімнатну квартиру загальною площею 51,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що вінприйняв спадщину, а відповідач ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину, набув право власності на квартиру на підставі рішення суду, яке було в подальшому скасовано, а тому не мав права на відчуження вказаного спадкового майна. Враховуючи те, що вказане спадкове майно вибуло з володіння позивача, як законного спадкоємця не з його волі, воно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 як добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_7 право на належну їй частку може бути передано її спадкоємцю позивачу ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Враховуючи, що спірна квартира вибула із власності спадкоємця ОСОБА_2, який прийняв спадщину, поза його волею, наявні підстави для витребування спірного майна на користь позивача із чужого володіння ОСОБА_1

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23 січня 2002 року укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, придбав квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю., право власності ОСОБА_6 було зареєстровано встановленим порядком.

12 вересня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7був зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6помер.

За наявною у матеріалах справи копією спадкової справи №1143/07, після смерті ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 заявили про прийняття спадщини померлого: син ОСОБА_3, син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7(т.1,а.с. 110-148).

01 квітня 2013 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Я.О. відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7померла.

15 грудня 2015 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За умовами ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу, в редакції Закону чинного на час відкриття спадщини, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 970/2015, відкритої після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, із заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_8та ОСОБА_9

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в подальшому відмовились від спадщини на користь ОСОБА_2 - позивача у даній справі.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями майна, що належало спадкодавцеві є дружина померлого ОСОБА_7 та діти померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_3,спадкуючи належне ОСОБА_6 майно - квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах, тобто по 1/3 частині.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_7 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6, а тому після смерті ОСОБА_7 право на належну їй частку може бути передано її спадкоємцям, яким відповідно до матеріалів справи є позивач.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до Київської міської Ради та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.04.2017 року рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2017 року вказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була продана ОСОБА_10 та ОСОБА_5 по Ѕ частині, що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Тобто, внаслідок вказаних дій відповідача ОСОБА_3 позивач, як спадкоємець в порядку представлення після померлої ОСОБА_7 був позбавлений спадкового майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов вірного висновку, що не зважаючи на те, що за життя ОСОБА_7 не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6, відсутність вказаного свідоцтва не позбавляє спадкоємців померлої ОСОБА_7 права на спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1, 2ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

В Узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (зазначено, що «на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаємо, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).»

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За умовами ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 двокімнатної квартири загальною площею 51,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що суду не надано доказів відмови спадкоємців (син ОСОБА_3, син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7) від права на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 та з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_7 право на належну їй частку може бути передано її спадкоємцю позивачу ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги, що суд прийняв судове рішення щодо прав ОСОБА_1, як власника спірної квартири, яка жодним чином не повідомлялась про розгляд справи та не викликалась у судове засідання, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння і визнання за ним права власності на це майно.

Після відкриття провадження у справі позивачу стало відомо, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчужили спірну квартиру, яка є предметом позову ОСОБА_1 і саме вона згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на даний час є власником квартири.

08 грудня 2017 року позивач подав уточнену та доповнену позовну заяву, в якій зокрема, зазначив співвідповідачем ОСОБА_1 та просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірну квартиру.

Протокольною ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року суд задовольнив клопотання позивача ОСОБА_2 та приєднав уточнену, доповнену позовну заяву до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, направлена судом поштова кореспонденція на адресу ОСОБА_1, а саме уточнена позовна заява та судова повістка повернулася до суду без вручення «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.230).

Таким чином, судом першої інстанції в повному обсязі виконано вимоги процесуального законодавства щодо залучення ОСОБА_1 у справу в якості співвідповідача.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не має права витребовувати спірну квартиру у ОСОБА_1, яка є добросовісним набувачем квартири, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Аналогічнівисновки викладені в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-117 цс 12 та у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №202/11730/14-ц з подібними правовідносинами.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2017 року вказана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 продана ОСОБА_10 та ОСОБА_5 по Ѕ частині.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до Київської міської Ради та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.04.2017 року рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2016 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Враховуючи скасування рішенням апеляційного суду від 05.04.2017 року права власності ОСОБА_3 в порядку спадкування на квартиру,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірну квартиру. Крім того, враховуючи ще й те, що спадкоємцем 1/3 частини квартири є позивач у справі, як спадкоємець дружини померлого ОСОБА_6

Оскільки спірна квартира вибула з права власності спадкоємця ОСОБА_2 поза його волею на підставі договору купівлі - продажу, укладеного особою, яка не мала права її відчужувати, ОСОБА_2 має право на витребування вказаної квартири у добросовісного набувача, а саме у ОСОБА_1

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_7 належить 1/3 вказаної квартири, його частка у спірній квартирі не виділена, тому з володіння ОСОБА_1 витребуванню підлягає вся квартира.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 заявили про прийняття спадщини померлого: син ОСОБА_3, син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7

В передбачений законодавством строк із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_8та ОСОБА_9 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_2

Виходячи з положень ст. 1296 ЦК України отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не міг набути право власності на квартиру чи її частку в порядку спадкування за своєю матір'ю ОСОБА_7 враховуючи, що вона не зверталась за отриманням свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на розгляд справи судом за її неповідомлення належним чином про дату та час судового засідання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи на 03 вересня 2018 року на 10 год. 00 хв. відповідно до закону, доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказамита перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанціїв межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзивіна неї.

Апеляційним судом переглянуто справу за участі позивача та його представника, відповідача ОСОБА_1 та її представника, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак допущено порушення норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності неналежно повідомленого відповідача ОСОБА_1, що призвело до порушення її процесуальних прав передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового рішення про витребування з володіння ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, якою вказана 1/3 частина успадкована після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 6 300 грн. - по 3 150 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, якою вказана 1/3 частина успадкована після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6 300 грн. - по 3 150 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.