ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 722/1876/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Ковальчук Н.О.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Римлянської Г.О., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо внесення до державної геоінформаційної системи відомостей про земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 відкриття поземельної книги;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 24-722/14-17-сг від 24 квітня 2017 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить йому на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 24-722/14-17-сг від 24 квітня 2017 року, реєстраційний номер об'єкта - 240, номер запису про право власності - 20192271;

- скасувати запис в Поземельній книзі щодо земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 24-722/14-17-сг від 24 квітня 2017 року.

Провадження №22-ц/822/235/19 Категорія 2

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України у зв'язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, що ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах процесуального законодавства.

Зазначає, що спір є приватно-правовим і виник з відносин, що пов'язані із здійсненням сторонами цивільних прав на земельні ділянки, через що повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому висновок суду про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду є помилковим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, однак такий висновок не ґрунтується на законі.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Юрисдикційність конкретного спору чи категорії спорів може бути прямо визначена в законі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак, ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 ч.1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду відносяться спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на майно, а інша особа заперечує це право, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства вказуючи, що ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області перевищив свої повноваження і прийняв наказ про передачу у власність земельної ділянки згідно цільового призначення, по якому розпорядником земель не являється.

Крім того, зазначав, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером: НОМЕР_1, площею 1,0281 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства набуто незаконно, а тому і реєстрація такого права, як похідна дія, також підлягає скасуванню.

Заявивши зазначені вимоги, позивач намагається захистити своє право власності на земельну ділянку від його порушення іншою особою - ОСОБА_2, за яким таке право було зареєстроване Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області.

Отже, спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між позивачем і ОСОБА_2 щодо права власності на земельну ділянку. Вказане суд першої інстанції не врахував.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваної реєстраційної дії, що була вчинена за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію права на земельну ділянку з дотриманням вимог законодавства та чи заявляється, окрім вимоги про скасування оскаржуваного рішення, також вимога про скасування, припинення, визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Аналогічний висновок містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, що в силу ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, даний спір виник із правовідносин, урегульованих нормами цивільного права, і є приватноправовим. Він є цивільним спором, незалежно від участі у справі як відповідача Реєстраційної служби, та має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. З'ясуванню у такому випадку підлягають підстави виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 368, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 січня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/