Справа №521/5483/19
Провадження №2/521/2654/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований наступними обставинами. ОСОБА_1 та її колишньому чоловіку, ОСОБА_4 рішенням керівництва і президії об`єднаного будівельного комітету тресту «Одестрансбуд» від 21 січня 1974 р. №17 надали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Разом з нею у квартирі зареєстровані: син ОСОБА_5 та внучка ОСОБА_2 З липня 2017 року внучка позивача не проживає з нею у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в АР Крим, де зареєстрована за новою адресою. Позивач зазначає, що перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї онуці не чинили, особистих речей онуки у квартирі не має. Вказала, що у зв`язку із реєстрацією онуки у її квартирі виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, а також виникають складності з оформленням приватизації даної квартири, чим об`єктивно порушуються її права, тому змушена звернутися за захистом до суду.

Позивач у відкритому судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити.

ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу вказану позивачем, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надали, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подавали.

Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місцезнаходження, про причини неявки не повідомив.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , відповідно до рішення керівництва і президії об`єднаного будівельного комітету тресту «Одестрансбуд» від 21 січня 1974 року №17, що підтверджується копією витягу з рішення №17 від 21 січня 1974 року та ордером НОМЕР_2 від 22 серпня 1974 року.

Розпорядженням голови Малиновської районної адміністрації № 137/01-06 від 27 березня 2019 року відкрито особистий рахунок на ОСОБА_1 на двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , на склад сім`ї - 3 особи (вона, син - ОСОБА_5 , внучка - ОСОБА_2 ).

Із довідки виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 1137 від 28 березня 2019 року вбачається, що у вказаній квартирі з 08 квітня 2013 року зареєстровано відповідача ОСОБА_2 , 2013 року народження.

Відповідно до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із припиненням права користуванням жилим приміщенням, а тому регулюються Розділом ІІІ Главою 2 Житлового Кодексу УРСР.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України правом вільно обирати собі місце проживання, наділена фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлює неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень, право користування або володіння якими мають діти.

Суд вважає, що малолітня ОСОБА_2 не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 759/19394/15-ц.

Аргументи позивача про те, що з липня 2017 року малолітня онука не проживає у вказаній квартирі, у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в АР Крим, та зареєстрована у квартирі лише формально, в наслідок чого вона вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, також не заслуговують на увагу.

Щодо довідки, виданої Адміністрацією Табачненського сільського поселення Бахчисарайського району Республіки Крим, про те, що ОСОБА_3 разом із своєю донькою ОСОБА_2 проживають на території Табачненського сільського поселення Бахчисарайського району за адресою: АДРЕСА_4 , суд зазначає, що в силу ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що у задоволені позову потрібно відмовити, адже відсутні правові підстави вважати, що через свій вік малолітня ОСОБА_2 може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом.

Разом з цим, суд роз`яснює позивачу про право звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про стягнення коштів за оплату комунальних послуг.

Керуючись ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу УРСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 142, 200, 206, 258-259, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , в особі законного представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, адреса місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя: Ю.В. Тополева