ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/1631/16-ц

провадження № 22-ц/818/105/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати за товар за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року (в складі судді Поліщук Т.В.),

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати за товар, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 8700 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.02.2016 рік становить 225133,35 гривень.

Позов мотивований тим, що 16 вересня 2013 року між ним та відповідачем в усній формі був укладений договір купівлі-продажу торгівельного павільйону за ціною 8700 доларів США. На виконання умов договору відповідач отримав передплату за товар (павільйон) в розмірі 100% вартості товару, про що відповідач власноруч написав розписку. В зв'язку з тим, що відповідач не виконав зобов'язання належним чином, а саме не передав позивачу торгівельний павільйон просив стягнути з відповідача на його користь 8700 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.02.2016 рік становить 225133,35 гривень.

У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, справа розглянута у його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити. Зазначала, що представлені докази представником відповідача є неправдивими, тому що стосуються іншого капітального приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить позивачу на праві власності та збудоване за власні кошти. Вказує, що відповідач повинен був передати позивачу МАФ та поставити його за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові пояснення щодо позовних вимог. Зазначала, що відповідач зобов'язання виконав належним чином, побудувавши торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1 й передав спірне майно покупцю у користування.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати за товар відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір у сумі 2251,33 гривні за подачу позову та 3376,99 гривень за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до розписки від 16 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 оплату саме за торговий павільйон, що є рухомою річчю, яку можна вільно переміщувати у просторі, а об'єкт, який знаходить у його приватній власності за адресою АДРЕСА_1 та який він побудував за власні кошти є нерухомою капітальною будівлею, що суттєво відрізняється від МАФ (павільйону), яке є тимчасовою спорудою.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач не з'явився, повістки на його адресу повертаються не врученими, сам позивач, будучи апелянтом, рухом справи не цікавиться.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, представник позивача був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що торгівельний павільйон, визначений в розписці від 16.09.2013 року та торгівельний павільйон, на який визнано за позивачем право власності рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 року є одним і тим же об'єктом, а тому підстав для задоволення позову немає.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 16.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу торгівельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання розписки, за якою відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі еквівалентно 8700 доларів США, у якості оплати за торгівельний павільйон (а.с.29).

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором, позивачем на адресу відповідача 09.02.2016 направлено вимогу щодо виконання вимог за договором купівлі-продажу шляхом передачі оплаченого товару, а саме - торговельного павільйону або повернення попередньої передплати за товар в сумі еквівалентній 8700,00 доларів США. (а.с.5).

Зазначена вимога відповідачем не отримувалась, у зв'язку з тим, що позивачем невірно зазначено адресу.

Також, судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач володіє, користується та здійснює підприємницьку діяльність з надання ритуальних послуг, виготовлення пам'ятників у торгівельному павільйоні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютому 2014 року по справі № 643/20905/13ц, за ОСОБА_1, визнано право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1 площею 20,0 кв.м у нежитловій будівлі, нежитлових приміщень, літ «Д-1» яка представляє собою будівлю 2013 року побудови і розташована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частин 4,5 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Факт укладання договору купівлі-продажу 16 вересня 2013 сторонами не спростовується й був підтверджений в судовому засіданні суду першої інстанції.

Згідно вимог частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З розписки від 16 вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 8700 доларів США в якості оплати за торгівельний павільйон розташований за адресою АДРЕСА_1

У відповідності зі статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1, 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до частини 1 статті 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютому 2014 року по справі № 643/20905/13ц, за ОСОБА_1, визнано право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1 площею 20,0 кв.м у нежитловій будівлі, нежитлових приміщень, літ «Д-1» яка представляє собою будівлю 2013 року побудови і розташована за адресою: АДРЕСА_1

Будь-яких доказів того, що торгівельний павільйон, визначений у розписці від 16.09.2013 року та об'єкт, який зазначений у рішенні суду і на який визнано право власності за позивачем та знаходяться за однією адресою АДРЕСА_1 є різними об'єктами, позивачем суду не надано.

Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що це один і той же об'єкт.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко