ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/5760/17

Номер провадження 22-ц/816/1160/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, представника третьої особи Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії - Вареник В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року в складі судді Хитрова Б.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 31 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Обласного комунального закладу «Сумський обласний Центр медико-соціальної експертизи», третя особа: Зарічна районна медико-соціальна експертна комісія, який в подальшому уточнив, у якому просив суд визнати незаконним рішення Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії від 29 червня 2016 року в частині визначення невиробничого характеру встановленої йому причини інвалідності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії від 29 червня 2016 року йому було підтверджено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безтерміново.

Разом з тим, як вказав позивач, відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» від 08 лютого 2017 року за № 5/95 йому було встановлено стійкі поєднані наслідки віддаленої електротравми у 1983 році (акт про н.в. № 1 від 13.02.2012 р.), тяжкої ЗЧМТ в 2003 році у вигляді травматичної арахноенцефалопатії, кісти лівої лобної долі з лікворо-гіпертензивним синдромом, правобічною сенсомоторною недостатністю, вегето-судинними та вегето-вісцеральними пароксизмами в анамнезі, легким вестибуло-атактичним синдромом; органічний розлад особистості (1983 р. електротравма, 2003 р. - ЧМТ) у вигляді частих дисфорій, когнітивних порушень, стійких цефалгій та інсомнії; остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом, стійким помірним больовим синдромом, помірним порушенням стато-динамічної функції хребта.

Посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії не було взято до уваги стійке поєднання наслідків травм, отриманих ним у 1983 та 2003 роках, ураховуючи, що комісія розглянула їх окремо один від одного, позивач просив задовольнити вимоги позову.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що починаючи з 2013 року медичними лікувальними установами різного рівня ОСОБА_1 в якості основного визначався діагноз: стійкі поєднані наслідки віддаленої електротравми у 1983 році (акт про н.в. № 1 від 13.02.2012 р.) та тяжкої ЗЧМТ в 2003 році. Крім того, в апеляційній скарзі наголошується, що відповідно до акта № 1 про нещасний випадок на виробництві від 13 лютого 2012 року та рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2009 року електротравма, отримана позивачем у 1983 році, визнана виробничою. У зв'язку із зазначеним, представник позивача вважає, що в актах огляду Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії від 29 червня 2016 року за № 548 та обласної МСЕК від 28 липня 2016 року за № 474 вказані інші діагнози, ніж ті, що були встановлені позивачу лікувальними закладами. За таких обставин, представник позивача стверджує, що Зарічна МСЕК м. Суми при розгляді питання про встановлення позивачу групи інвалідності та причин настання інвалідності у 2016 році самостійно, безпідставно змінила діагноз, визначений лікувальними закладами, у зв'язку з чим перевищила свою компетенцію та повноваження.

Відповідач Обласний комунальний заклад «Сумський обласний Центр медико-соціальної експертизи» в установлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначив, що питання про зміну позивачу причини інвалідності та встановлення відсотків втрати працездатності розглядалося неодноразово комісіями різних рівнів, за наслідками розгляду яких були прийняті рішення про відсутність підстав для зміни причини інвалідності через відсутність наслідків травми або наслідків впливу шкідливих речовин на виробництві, що могли призвести до обмеження функцій організму позивача. Крім того, на думку відповідача, позивачем не надано суду належних доказів, які б спростували висновки компетентних державних експертних установ та докази стосовно порушення процедури проведення експертизи Зарічною МСЕК з питання встановлення позивачу відсотків втрати професійної працездатності та причини інвалідності на момент огляду (2016 рік), але не за наслідками травми в 1983 році.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та представника третьої особи Зарічної районної медико-соціальної експертної комісії Вареник В.І. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у вказаній редакції визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у вказаній редакції).

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб'єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов'язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб'єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про спрямованість вирішення спору в тій чи іншій юрисдикції, необхідно з'ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

У даній справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли через відмову відповідача визнати причини інвалідності позивача такими, що пов'язані з виконанням ним виробничих обов'язків через отриману у 1983 році електротравму.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2017 року № 1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Медико-соціальна експертиза проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення).

Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у містах Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні (абзац третій пункту 4 Положення).

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (пункт 6 Положення).

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров'я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери (абзац четвертий пункту 10 Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, МОЗ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Оскільки МСЕК перебуває у віданні МОЗ, у межах та у порядку, встановленому Положенням, наділена повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації права на пенсійне забезпечення і мають обов'язковий характер для інших суб'єктів владних повноважень, спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій (пункт 9 частини першої статті 19 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Вказаного висновку щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 490/9823/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовної заяви, заявлений спір стосується непогодження позивача із встановленою йому Зарічною МСЕК причиною інвалідності невиробничого характеру.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач, який перебуває у віданні МОЗ, у межах та у порядку, встановленому Положенням, на думку колегії суддів, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем його права, в тому числі, на пенсійне чи соціальне забезпечення і мають обов'язковий характер для інших суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, подана позивачем в порядку цивільного судочинства позовна заява про визнання незаконним рішення медико-соціальної експертної комісії в частині визначення невиробничого характеру встановленої йому причини інвалідності не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому позивач має право звернутися до адміністративного суду із відповідною позовною заявою в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, тобто обставини того, що подана ОСОБА_1 позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак, вона була розглянута судом з порушенням вказаного порядку, тому рішення суду у даній справі необхідно скасувати, а провадження - закрити з підстав, передбачених ч.1 ст.377 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255 ч. 1 п. 1; 374 ч. 1 п. 4; 377; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року в даній справі скасувати.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального закладу «Сумський обласний Центр медико-соціальної експертизи», третя особа: Зарічна районна медико-соціальна експертна комісія, про визнання рішення медико-соціальної експертної комісії частково недійсним - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко