Справа № 344/9331/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/345/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., ухвалене 17 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 26 грудня 2018 року, у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Івано-Франківська міська рада звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 25 листопада 2004 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0626 га, яка знаходиться по вул. Сорохтея поруч будинку АДРЕСА_1, терміном на три роки. Після припинення дії договору відповідач не повернула земельну ділянку, із заявою про його пролонгацію не зверталась, плату за користування землею не вносила. Фактичне користування нею цією ділянкою без правовстановлюючих документів підтверджено актом обстеження земельної ділянки управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12 березня 2015 року №19. Згідно акту визначення розміру збитків, спричинених ОСОБА_1 таким землекористуванням за період з 28 серпня 2012 року по 28 серпня 2015 року, затвердженого рішенням виконкому №617 від 13 жовтня 2015 року, позивачу завдано збитків на суму 10 963,33 грн. 28 жовтня 2015 року на адресу відповідача направлено акт комісії з визначення збитків, рішення виконавчого комітету, повідомлення з пропозицією добровільно відшкодувати ці збитки. Оскільки спричинені нею збитки не відшкодовано, Івано-Франківська міська рада просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради збитки за період з 28 серпня 2012 року по 28 серпня 2015 року у сумі 10 963,33 грн та судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що бездіяльність відповідача та неотримання нею на протязі тривалого часу документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, призвела до безоплатного користування цією ділянкою та спричинила територіальній громаді м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради збитки, які полягають в неодержанні орендної плати за користування землею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування нори матеріального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про її користування спірною земельною ділянкою є необґрунтованим. Згідно із дозволом на виконання будівельних робіт №1 від 5 січня 2006 року будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сорохтея здійснює ТОВ «Ітерком». Натомість, будь-яких доказів щодо її користування цією ділянкою позивачем не представлено.

Безпідставно суд дійшов переконання і щодо перебування у її власності нерухомого майна, яке знаходиться на цій ділянці. За нею право власності на таке майно не зареєстровано, а в матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо власника цього майна.

На думку апелянта, у зв'язку із відсутністю її неправомірних дій та використанням земельної ділянки ТОВ «Ітерком» судом до спірних правовідносин неправильно застосовано норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ч.2 ст. 152, ст. 157 ЗК України.

Також з порушенням норм процесуального права судом не розглянуто її заяву про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Ітерком». Зокрема, не було вчинено дій щодо відкриття чи закритя підготовчого провадження в розумінні ч.2 ст. 189, ст. 200 ЦПК України, що позбавило її можливості заявити клопотання про залучення третьої особи на цій стадії. Водночас в порушення ч.ч. 8,9 ст. 83 ЦПК України в судовому засіданні 17 грудня 2018 року судом прийняті подані позивачем додаткові докази.

У відзиві на апеляційну скаргу Івано-Франківська міська рада зазначає, що оскаржуване рішення прийнято за повного з'ясування обставин справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2018 року без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Івано-Франківської міської ради Перепічка Н.І. доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2004 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Відповідно до умов договору орендодавець на підставі п.4.6. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 жовтня 2004 року №428 передає, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку на вул. О.Сорохтея, поруч будинку № 143 на вул.Чорновола, площею 0,0626 га. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими закладами торгового призначення. Договір складено сторонами терміном на три роки (а.с.7-9).

З матеріалів справи вбачається, що листами від 22 березня 2013 року №394/05-03/13-в, від 25 червня 2013 року №1112/01-18/48в, від 17 березня 2015 року №142/04-03/08-в ОСОБА_1 повідомлено про припинення дії договору оренди земельної ділянки у зв'язку із закінченням терміну, на який він укладався, використання ділянки без правовстановлюючих документів та необхідність оформити право користування цією земельною ділянкою (а.с.11, 12, 13).

Згідно інформації ДПІ у м. Івано-Франківську від 4 лютого 2015 року №481/9/09-15-15-03 відповідач (код НОМЕР_1) не декларує та не сплачує податкові зобов'язання по платі за землю (а.с.10).

Як з'ясовано в ході обстеження спірної земельної ділянки, проведеного 2 березня 2015 року уповноваженою особою управління земельних відносин виконкому в присутності свідків, та вбачається зі змісту акту №19, вона використовується для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими закладами торгового призначення. В назві юридичної особи (прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи) зазначено: підприємець ОСОБА_1 Також вказано, що за наявною інформацією на підставі договору про спільну діяльність від 9 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Басай Л.І., будівництво на цій земельній ділянці здійснює ТОВ «Ітерком» (а.с.15).

Згідно акту комісії для визначення збитків власнику землі від 28 серпня 2018 року сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками, які нанесені міській раді за час фактичого використання земельної ділянки (території) на вул. Сорохтея поруч будинку №143 на вул. Чорновола, площею 0,0626 га та становить 10 963,33 грн (а.с.21). Сума збитків обчислена за період з 28 серпня 2012 року по 28 серпня 2015 року виходячи з визначеного за цей період розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі нормативної грошової оцінки. У вказаний період відповідач здійснювала підприємницьку діяльність. Разом з тим, згідно даних Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця нею 24.09.2015 року припинено підприємницьку діяльність, про що свідчить відповідний запис.

Акт затверджено рішенням виконавчого комітету від 13 жовтня 2015 року № 617(а.с.20). При цьому ПП ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася про необхідність бути присутньою на засіданні комісії (а.с.17,18).

В силу вимог пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.

Враховуючи, що бездіяльність відповідача щодо неотримання нею на протязі тривалого часу документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, призвела до безоплатного користування цією ділянкою та спричинила територіальній громаді м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради збитки, які полягають в неодержанні орендної плати за користування землею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача за період з 28 серпня 2012 року по 28 серпня 2015 року збитків у сумі 10 963,33 грн.

При цьому розмір збитків відповідачем не оспорюється і судом не встановлено неправильності їх розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не користується спірною земельною ділянкою, в зв'язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, не заслуговують на увагу.

Як підтверджується матеріалами справи 9 листопада 2005 року між підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Ітерком» було укладено договір про спільну діяльність. Згідно його умов сторони зобов'язались шляхом об'єднання зусиль і майна, яке їм належить на праві власності, спільно діяти для досягнення таких загальних цілей: реалізація проекту будівництва та здача в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими закладами торгового призначення на орендованій земельній ділянці на АДРЕСА_1, площею 0,0626 га (договір оренди землі укладений між підприємцем ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та посвідчений 25 листопада 2004 року Басай Л.І., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстром №5180, дозвіл на будівництво - рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16 серпня 2005 року №283). При цьому відповідно до п. 6.2. договору внесок сторони 2 (відповідача у справі): надання під будівництво вказаної земельної ділянки; організаційно-розпорядча діяльність в тій частині, яка не зможе бути виконаною стороною 1; частка, грошова оцінка якої за узгодженням сторін становить 500 грн, у спільній діяльності складає 0,5% (а.с.89-91).

Про користування підприємцем ОСОБА_1 спірної земельної ділянки зазначено і в акті обстеження земельної ділянки від 12 березня 2015 року.

В засіданні апеляційного суду з пояснень представників сторін з'ясовано, що на даний час будівництво цього об'єкту нерухомості не завершено та продовжується в зв'язку із продовженням дії дозволу на виконання будівельних робіт, договір оренди спірної земельної ділянки з цією метою ні з не укладався, питання повернення територіальній громаді цієї ділянки не порушувалося, право власності на нерухомість, яка знаходиться на цій земельній ділянці ні за ким не зареєстровано.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на це підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 27 лютого 2019 року.