ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7349/17 Номер провадження 22-ц/814/699/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договром позики

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Косик С.М., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В листопада 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Підстави позову вмотивовував тим, що 01 квітня 2017 року відповідач отримала від нього позику в сумі 9700 гривень та 600 доларів США, які зобов'язувалася повернути в строк до 01 листопада 2017 року, про що написала відповідну розписку. Проте, взяті на себе зобов'язання за умовами договору не виконала, кошти у визначений строк не повернула.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти за розпискою в сумі 25610 гривень та 650 гривень судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу за розпискою в розмірі 25610 гривень, судовий збір в сумі 650 гривень, а всього 26260 гривень.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Апелянт вказує на те, що з позивачем взагалі не знайома, а розписка була написана під тиском іншої особи - ОСОБА_5, який є представником позивача у справі, у квітні 2017 року в приміщенні готелю «Sharming inn» в Єгипті в м. Шарм-ель-Шейх.

Вважає, що її процесуальні права були порушені, оскільки суд не виконав клопотання експерта про уточнення питань, винесених на вирішення судової почеркознавчої експертизи, чим позбавив її можливості довести факт написання розписки під тиском.

Також вважає, що судом було позбавлено її і можливості довести той факт, що вона взагалі не знайома з позивачем, оскільки після відновлення провадження у справі після повернення її матеріалів з експертної установи, суд не дав можливості заявити клопотання про необхідність виклику позивача та експерта в судове засідання, без встановлення порядку судового процесу перейшов до дослідження матеріалів справи.

Окрім цього, вмотивовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, вони у повній мірі підтверджуються наступними обставинами.

Саме ОСОБА_5 був замовником туристичних послуг у туристичному агентстві «Карамболь». Перебуваючи з відповідачем у іншій країні (Єгипті) він забрав у неї квиток на проїзд (переліт) зворотній бік, внаслідок чого ОСОБА_3, не маючи коштів, перебуваючи у чужій країні, змушена була влаштуватися на роботу аніматором та повернулася додому лише у вересні 2017 року.

Звертає увагу на те, що суд взагалі не дав оцінки даним обставинам справи, не встановив дійсні правовідносини між сторонами, оскільки боргова розписка видана не за наслідками одержання грошей у позику, а під впливом інших обставин, а саме: психологічним тиском з боку ОСОБА_5 з наслідками відібрання паспорту у чужій країні та погроз його знищити.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Представник позивача ОСОБА_5 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 власноручно склала розписку про те, що взяла у борг у ОСОБА_2 9700 гривень та 600 доларів США у борг, які зобов'язувалася повернути 01 листопада 2017 року (а.с. 98).

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведено факт отримання ОСОБА_6 коштів на підставі договору позики, зобов'язання по поверненню яких відповідачем належним чином у визначені договором строки не виконано.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Позивачем у підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надано оригінал розписки, датованої 01 квітня 2017 року, власноручне складення якої ОСОБА_3 не заперечується.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як а підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти дійсності даного правочину, ОСОБА_3. вказувала на те, що він був укладений нею внаслідок психологічного тиску з боку представника позивача ОСОБА_5.

Питання про його фіктивність нею не порушувалося.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Підстав відступити від цього правового висновку Верховним Судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді неї були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, проте це правило не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог ґрунтується на принципі верховенства права. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

У відповідності з вимогами ст.12 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Нормами ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частинами другою-п'ятою статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до вимог статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з частинами другою та третьою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Заперечуючи проти складення розписки на користь позивача ОСОБА_2 та її безгрошовитість, відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт існування будь-яких договірних правовідносин у нею саме з ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що у подорож відповідача до Єгипту, на обставини якої посилається ОСОБА_3, як на підстави спростування позовних вимог, мала місце 04 квітня 2017 року, у той час як оспорювана нею розписка складена 01 квітня 2017 року.

Докази, які б спростовували вказані обставини в ході судового провадження судом не здобуті.

Доводи апелянта на порушення її процесуальних прав, а саме: відсутність у її представника можливості заявити клопотання про обов'язковість виклику в судове засідання позивача та проведення судової почеркознавчої експертизи, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки судом належним чином роз'яснено учасникам справи належні їм права та обов'язки, клопотання про проведення експертизи призначена.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду ґрунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Внаслідок неналежного виконання умов договору позики відповідачем, майнові права ОСОБА_7 є порушеними та підлягають захисту.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Г.Л. Карпушин Л.М. Хіль