Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 537/4566/16-ц

провадження № 61-25061св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у 2005 році вона подарувала своєму синові ОСОБА_2 100 000,00 дол. США на реконструкцію (перебудову) приміщення магазину непродовольчих товарів на АДРЕСА_1 . Договір укладено у простій письмовій формі та повністю виконано сторонами, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, тому вона обрала спосіб захисту своїх прав, визначений частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шляхом визнання договору дарування валютних цінностей дійсним в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір дарування від 10 січня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 100 000,00 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн витрати зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 10 січня 2005 року між сторонами у простій письмовій формі укладено договір дарування валютних цінностей. У 2016 році позивач звернулась до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення спірного договору дарування та отримала відмову. З урахуванням фактичного виконання договору сторонами в повному обсязі, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції вирішив справу за відсутності доказів, що свідчать про неможливість нотаріального посвідчення договору, реальне ухилення відповідача з 2005 року від нотаріального посвідчення договору та порушення, оспорювання або невизнання прав позивача, що потребують судового захисту у спосіб визнання договору дійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована невідповідністю висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи; суд апеляційної інстанції, приймаючи до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , не визначився з її процесуальним статусом та з обсягом її процесуальних прав і обов`язків; не застосував положення статей 717-722 ЦК України, статті 57 Сімейного кодекс України (далі - СК України), які підлягали застосуванню. При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона ( ОСОБА_1 ) позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір з підстав ухилення від цього обдарованого - відповідача.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначав, що 10 січня 2005 року між сторонами в простій письмовій формі укладено договір дарування валютних цінностей - 100 000,00 дол. США, про що складено письмову розписку про одержання відповідачем валютних цінностей, підписану обома сторонами договору. Розписка від 10 січня 2005 року містить усі істотні умови договору дарування, зміст розписки свідчить про повне виконання сторонами умов договору: позивач передав дарунок відповідачу, а останній його прийняв.

Суд першої інстанції також установив, що у 2016 році позивач звернулася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення спірного договору дарування та отримала відмову, отже, можливість нотаріального посвідчення договору дарування від 10 січня 2005 року втрачена, тому з урахуванням фактичного виконання сторонами договору дарування від 10 січня 2005 року в повному обсягу, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору дарування валютних цінностей від 10 січня 2005 року на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові ОСОБА_1 , виходив з того, що суд першої інстанції на порушення статей 213, 214, 179 ЦПК України 2004 року не встановив у повному обсязі обставин справи та безпідставно визнав дійсним договір дарування валютних цінностей від 10 січня 2005 року.

Суд першої інстанції вирішив справу за відсутності доказів, що свідчать про неможливість посвідчення договору дарування нотаріусом, реальне ухилення відповідача з 2005 року від нотаріального посвідчення договору та порушення, оспорювання або невизнання прав позивача, що потребують судового захисту у спосіб визнання договору дійсним.

Матеріали справи доказів на підтвердження зазначених обставин не містять, сторони не довели фактів, що мають значення у справі.

Як відомо зі змісту спірного договору, валютні цінності в сумі 100 000,00 дол. США призначались для реконструкції магазину непродовольчих товарів на АДРЕСА_1 .

На час укладення договору ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі.

Розглянувши справу, що стосується джерел набуття подружжям майна, без участі другого з подружжя, суд першої інстанції вирішив питання про права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_3 , що дає їй право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю та безпідставністю.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною п`ятою статті 719 ЦК України встановлено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко