Справа № 308/6062/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Куштана Б. П.

з участю секретаря Микуляк Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року, ухвалене суддею Бедьо В. І., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні підвальними приміщеннями, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні підвальними приміщеннями.

Свої вимоги мотивував тим, що 19 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1146, відповідно до якого ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 300 300 грн., які позичальник зобов'язався повернути до 16 вересня 2016 року.

19 серпня 2016 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1148. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_6 забезпечив виконання за договором позики належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме підвальними приміщеннями, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV.

При посвідченні договору іпотеки нотаріусом перевірено та відображено у п.1.2 договору іпотеки, що нерухоме майно передане ОСОБА_6 в іпотеку, належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу підвальних приміщень, який посвідчений 29.03.2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О. Т. за реєстраційним № 730. Право власності на підвальні приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.03.2013 року приватним нотаріусом Журкі О. Т. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_1.

Пунктами 1.1 та 1.8 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором позики, ОСОБА_1 має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами на умовах визначених ст.4 договору іпотеки, в тому числі шляхом прийняття предмету іпотеки у власність у рахунок погашення зобов'язань за договором позики (пп.4.4.1 договору іпотеки).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором позики у встановлений строк, ОСОБА_1 21.09.2016р. вручив ОСОБА_6 письмову вимогу щодо повернення коштів з одночасним попередженням про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку її невиконання.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_6 у присутності приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М. склав заяву, у якій засвідчив, що немає можливості повернути грошові кошти в сумі 300 300 грн., які були отримані ним за договором позики, а тому не заперечує, щоб право власності на підвальні приміщення, загальною площею 300,3 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_1, було зареєстроване за ОСОБА_1

У зв'язку з цим за ОСОБА_1 було зареєстровано право на предмет іпотеки, а саме на підвальні приміщення , загальною площею 300, 3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV.

Право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно, яке було предметом іпотеки, підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З часу набуття у власність нерухомого майна (підвальних приміщень) у будинку АДРЕСА_1, позивач не має змоги вільно користуватися належним йому нерухомим майном та навіть не має змоги увійти до належних йому на праві приватної власності підвальних приміщень, оскільки йому перешкоджають у цьому окремі мешканці будинку АДРЕСА_1 які є відповідачами.

Відповідачами самовільно, без наявності законних прав на належний позивачу об'єкт нерухомого майна, на вході було встановлено замок. Доказом того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у здійсненні прав власника по відношенню до належного йому нерухомого майна є відеофіксація чергової спроби позивача дістатися до належних йому підвальних приміщень 22.06.2017р, де зафіксовано, що вхід до підвального приміщення зачинений на замок, який було встановлено відповідачами. При цьому відповідачі відмовляються самостійно зняти замок та надати позивачу доступ до належного йому нерухомого майна, мотивуючи свою відмову тим, що у приміщеннях зберігаються належні їм речі, а порядок користування підвальними приміщеннями склався протягом їх тривалого проживання у будинку.

У зв'язку з цим позивач просить зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5 усунути перешкоди щодо користування ОСОБА_1 підвальними приміщеннями, загальною площею 300, 3 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1, та згадаються з поз.: І, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX,XX' - XX""', VIII', XXXIV (а.с.2-4).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.43-46).

На це рішення ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу. Зазначає, що не має можливості вільно користуватися належним йому нерухомим майном (підвальними приміщеннями), яке належить йому на праві приватної власності, набуте у встановленому законом порядку, зареєстроване та ніким не оспорено (а.с.53-57). Просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_12 скаргу підтримав та просив задовольнити. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 є власником підвальних приміщень загальною площею 300,3 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1, та складаються з поз.: I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV.

Право приватної власності за позивачем ОСОБА_1 підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що з часу набуття у власність нерухомого майна (підвальних приміщень) у будинку АДРЕСА_1, він не має змоги вільно користуватися належним йому нерухомим майном та не має змоги увійти до належних йому на праві приватної власності підвальних приміщень, оскільки у цьому йому перешкоджають окремі мешканці будинку АДРЕСА_1 які є відповідачами.

Відповідачами самовільно, без законних підстав на належний позивачу об'єкт нерухомого майна, на вході було встановлено замок. При цьому відповідачі відмовляються зняти замок та надати позивачу доступ до належного йому нерухомого майна, мотивуючи свою відмову тим, що у приміщеннях зберігаються належні їм речі, а порядок користування підвальними приміщеннями склався протягом тривалого часу їх проживання у будинку.

ОСОБА_2 з тим, достатніх та достовірних доказів, що саме ці особи, відповідачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_5, чинять перешкоди позивачу у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, немає. Відповідачі заперечили факт створення ними перешкод та пояснили, що проти користування підвальними приміщеннями виступають мешканці багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 оскільки оформлення права власності на ці підвальні приміщення відбулося з грубим порушенням закону.

У справі також встановлено, що підвальні приміщення є предметом спору у справі за позовом ОСОБА_13 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, КП «БТІ м. Ужгорода» про визнання права власності на підвальні приміщення в будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1. Згідно постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні даного позову було відмовлено, оскільки до справи не залучено усіх власників квартир цього будинку.

Крім того, згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року в рамках кримінальної справи № 308/11851/17, порушеній за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на вказані підвальні приміщення загальною площею 300,3 кв. м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1, та складаються з поз. I, VIII, IX, X, XI, ХІІ, ХІІІ, XIV, XV, XVI, XVII, XVIII, XIX, XX, XX' - XX""', VIII', XXXIV, було накладено арешт та заборонено проводити в них будь-які ремонтні роботи чи реконструкції, розпоряджатись, використовувати, відчужувати, проводити будь-які нотаріальні дії щодо вказаного об'єкта нерухомого майна.

Отже, з вказаного слідує, що позивач ОСОБА_1 хоча і є власником спірних підвальних приміщень, однак такі є предметом спору в рамках інших справ. Доказів того, що саме відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 створюють перешкоди позивачеві у користуванні спірними приміщеннями, в матеріалах справи немає. Крім того, використовувати ці приміщення позивач не може з огляду на заборони, встановлені вказаною вище ухвалою слідчого судді.

За цих обставин місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, - залишити без задоволення

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді