Єдиний унікальний номер судової справи 489/3488/18
Номер провадження 22-ц/812/1545/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 21 травня 2019 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщені цього ж суду о 13 год. 42 хв., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2013 року було визнано мирову угоду, укладену 27 серпня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за умовами якої сторони визнали, що станом на дату укладення мирової угоди заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-400/545/2005 від 08 грудня 2005 року складає 32 983.82 доларів США, що еквівалентно 263 639 грн. 67 коп., яку ОСОБА_3 зобов`язалась повернути в строк до 01 жовтня 2020 року відповідно до графіку погашення, що є Додатком №1 до вказаної мирової угоди.

Вказаною мировою угодою також передбачено, що у разі прострочення виконання ОСОБА_3 будь-яких своїх зобов`язань, встановлених мировою угодою, понад 30 календарних днів, кредитор має право вимагати від боржників негайно погасити усю суму невиконаних боргових зобов`язань.

Оскільки відповідачі своїх зобов`язань за мировою угодою належним чином не виконують, 13 листопада 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало на їх адресу вимоги про погашення заборгованості в повному обсязі.

Станом на 29 травня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 19 685.61 доларів США, що еквівалентно 514 778 грн. 70 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просилило ухвалити судове рішення, яким спонукати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до виконання мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачами, визнаної ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2013 року, шляхом стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості на користь позивача за кредитним договором №ML-400/545/2005 від 08 грудня 2005 року у розмірі 19 685.61 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 08 вересня 2017 року складає 514 778 грн. 70 коп. Також позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів судовий збір у розмірі 7 976 грн. 19 коп.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушуючи питання про стягнення з відповідачів іншу суму заборгованості, аніж визначено умовами мирової угоди, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» фактично змінено суть вимог, викладених в ухвалі про затвердження мирової угоди.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.175 ЦПК України 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із п.2 ч.2 ст.17 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного, на момент затвердження мирової угоди) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5 ст.3 вказаного Закону України було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18 листопада 2003 року №1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення п.5 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови у задоволенні указаного позову.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-274цс15.

З матеріалів справи убачається, що 08 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено договір №ML-400/545/2005, за умовами якого остання отримала 34 000 доларів США кредитних коштів строком до 07 грудня 2025 року (а.с.8-11).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 15 вересня 2010 року на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_3 солідарно з поручителем ОСОБА_1 стягнуто 264 200 грн. 31 коп. кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 02 лютого 2009 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 квітня 2011 року стягувача замінено правонаступником ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

27 серпня 2013 року між ОСОБА_3 , поручителем ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено мирову угоду.

Умовою укладення мирової угоди була попередня сплата боржницею частини нарахованої пені в розмірі 4 200 доларів США та судових витрат. Сторони узгодили, що у зв`язку з цим розмір заборгованості станом на 27 серпня 2013 року складає 32 983.82 доларів США, що на дату укладення мирової угоди за офіційним курсом НБУ складало еквівалент 263 639 грн. 67 коп. Також домовились, що боржник зобов`язаний погасити заборгованість згідно з Графіком погашення, а повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті шляхом внесення готівки на поточний рахунок кредитора.

Також, умовами мирової угоди передбачено, що у разі прострочення виконання ОСОБА_3 будь-яких своїх зобов`язань, встановлених мировою угодою, понад 30 календарних днів, кредитор має право вимагати від боржників негайно погасити усю суму невиконаних боргових зобов`язань (а.с.17-20).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2019 року вказана мирова угода була затверджена судом.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «ОТП Факторинг Україна», станом на 07 листопада 2017 року заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем складала 19 685.61 доларів США (а.с.12).

13 листопада 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало на адресу відповідачів досудові вимоги, в яких просило повернути товариству весь залишок заборгованості у розмірі 19 685.61 доларів США протягом 1 банківського дня з дати отримання вимоги. Вказані вимоги отримані відповідачами 15 листопада 2017 року (а.с.22,23,24).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 залишається у розмірі 19 685.61 доларів США. При цьому, останній платіж відповідачем проведено 31 серпня 2016 року (а.с.13).

Крім того, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року, встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 із суми заборгованості, яка визначена мировою угодою у розмірі 32 983.82 доларів США, сплачено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише 13 298.21 доларів США, а залишок заборгованості становить 19 685.61 доларів США (а.с.120,121-122,123-126).

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про спонукання відповідачів до виконання мирової угоди.

Так, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому, як вище зазначалось, звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові №6-274цс15 від 23 вересня 2015 року.

Водночас, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у розмірі 19 685.61 доларів США, що еквівалентно 514 778 грн. 70 коп. задоволенню не підлягають.

Так, зі змісту мирової угоди від 27 серпня 2013 року, укладеної між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яку ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2013 року визнано судом, вбачається, що боржник зобов`язався погасити перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 32 983.82 доларів США, що еквівалентно 263 639 грн. 67 коп. в строк до 01 жовтня 2020 року.

Вказуючи, що позичальник ухиляється від добровільного виконання мирової угоди, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із цим позовом про спонукання останнього до виконання мирової угоди.

У ч.1,3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, або із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. .

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

За такого, спонукання відповідачів до виконання мирової угоди шляхом стягнення з них на користь позивача заборгованості за мировою угодою у розмірі 19 685.61 доларів США, що еквівалентно 514 778 грн. 70 коп. фактично є новим вирішенням спору, однак позов пред`явлено про спонукання до виконання умов мирової угоди, а не про нове вирішення спору.

Отже, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб`єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 02 жовтня 2019 року