Постанова

Іменем України

27 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 295/12539/16-ц

провадження № 61-27586св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, Департаменту цивільного захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року у складі головуючого судді Чішман Л.М. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Троянівської Г. С., Гансецької І. А., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути заборгованість за договором № 56 від 29 травня 2013 року в сумі 323 960,00 грн, інфляційні в сумі 158 740,00 грн. та 3 % річних в сумі 19 437,60 грн., а всього 502 137,60 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, є потерпілою від аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 № 796.

29 жовтня 2013 року згідно тристороннього договору укладеного між Департаментом цивільного захисту населення Житомирської облдержадміністрації (розпорядник коштів), обласного міжгосподарського об'єднання по капітальному будівництву (орган уповноважений для надання довідок про розмір відшкодування витрат) та забудовником ОСОБА_1 про відшкодування витрат на завершене індивідуальне будівництво в порядку ст. 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідної довідки від 21 жовтня 2013 року позивачу підлягало до відшкодування 332 960,00 грн, однак кошти не відшкодовані, тому позивач просила стягнути з відповідачів 323 960 грн основного боргу зобов'язання, інфляційні втрати в сумі 158 740 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 19 437,60 грн, а всього 502 137,60 грн.

Короткий зміст судових рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 16 травня 2017 року задоволено позовні вимоги в частині стягнення коштів з Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що позивач неодноразово зверталась до відповідача - Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з вимогою про відшкодування коштів, проте, останній відповідями від 21 червня 2016 року № 2546/12 та від 16 серпня 2016 року № 3762/12 не заперечуючи факту наявності кредиторської заборгованості, відмовив у відшкодуванні, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» видатки на забезпечення житлом та індивідуальне будівництво громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачені.

Встановивши між сторонами зобов`язальні правовідносини на підставі договору № 56 від 29 жовтня 2013 року, які не виконано, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення на її користь передбачених договором грошових коштів та інфляційних витрат і 3 % річних.

Короткий зміст судових рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року рішення Богунського районного суду міста Житомира від 16 травня 2017 року в частині стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації 158 740 грн інфляційних та 19 437,60грн - 3% річних скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції, мотивовано тим, що у вказаних правовідносинах відповідачі не допускали дій, які б перешкоджали виконанню договору, а тому висновок суду першої інстанції (стосовно застосування ст. 625 ЦК України) про те, що відповідачами не надано суду доказів, що останніми вживались всі передбачені законом заходи з метою отримання бюджетних асигнувань для погашення заборгованості перед позивачем, є необґрунтованим.

Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст.625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

05 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що розпорядником коштів з січня 2014 року є Міністерство соціальної політики України, то їх необхідно зобов`язати виділити та перерахувати кошти на рахунок Житомирської ОДА, цільовим призначенням для відшкодування позивачу витрат на завершене індивідуальне будівництво в порядку ст. 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, оскільки згідно із пунктом з Порядку № 587 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство соціальної політики України, на якого покладається обов'язок спрямування бюджетних коштів для компенсації витрат для їх подальшого перерахування на поточні рахунки отримувачам, в тому чисті і на погашення бюджетної кредиторської заборгованості, яка зареєстрована в органах Казначейства, тому саме Міністерством соціальної політики України допущено протиправну бездіяльність, яка полягає не у спрямуванні бюджетних коштів на погашення бюджетної кредиторської заборгованості в розмірі 323 960,00 грн, зареєстрованої в органах Казначейства, за програмою «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для перерахування на рахунки позивача. Крім того вказує, що між Департаментом та ОСОБА_1 відсутні договірні відносини, оскільки Департамент не є стороною вказаного договору.

Також відповідач у касаційній скарзі посилався на те, що зі змісту тристороннього договору № 56 від 29 жовтня 2013 року вбачається, що Департамент праці та соціального захисту населення не є стороною вказаного договору, а тому між Департаментом та ОСОБА_1 відсутні договірні відносини та спори.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.6, 110-114,118-120), має право на отримання житла в порядку ст.32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначеною нормою передбачено, що громадяни, які самостійно переселяються або переселилися відповідно до ст. 4 даного Закону за направленням обласних державних адміністрацій, за новим місцем проживання (крім м. Києва та курортних місцевостей) включаються підприємствами, установами та організаціями, де вони працевлаштовані, або місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами рад до окремих від інших категорій списків для позачергового одержання житла без подання документів про здачу приміщення, яке вони займали. Для забезпечення житлом сімей, які відселяються або самостійно переселяються відповідно до ст. 4 цього Закону за направленнями обласних державних адміністрацій, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи рад, підприємства, установи та організації, а також самі громадяни можуть купувати в будь-якому населеному пункті України (крім м. Києва та курортних місцевостей) за договірними цінами жилі будинки та квартири у громадян, яким вони належать на праві особистої власності, а також будинки і квартири державного і громадського житлового фонду, що не використовуються, - за їх залишковою балансовою вартістю.

Судом також встановлено, що 29 жовтня 2013 року між Департаментом цивільного захисту населення Житомирської облдержадміністрації (розпорядник коштів), Обласним міжгосподарським об'єднанням по капітальному будівництву (орган уповноважений для надання довідок про розмір відшкодування витрат) та забудовником ОСОБА_1 було укладено договір № 56 про відшкодування витрат на завершене індивідуальне будівництво в порядку ст. 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.5).

Відповідно до п. 2.1.1 вказаного договору Департамент цивільного захисту населення Житомирської облдержадміністрації здійснює відшкодування витрат шляхом перерахування коштів на рахунок забудовника на підставі довідки уповноваженого органу про розрахунок розміру відшкодування.

Згідно довідки № 9/5-27 від 21 жовтня 2013 року вартість витрат, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 за спорудження житлового будинку становить 323 960,00 грн ( а.с.3).

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30 січня 2014 року № 15 «Про передачу бюджетних програм», функції з виконання державної бюджетної програми по забезпеченню житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у 2014 році були передані до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації, зокрема: передано кредиторську заборгованість в сумі 323 960,00 грн, яка станом на 01 червня 2016 року обліковується як така, що підлягає відшкодуванню (а.с.54).

Позивач 30 травня 2016 року та 14 липня 2016 року зверталась до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з вимогою про відшкодування коштів, проте, останній відповідями від 21 червня 2016 року № 2546/12 та від 16 серпня 2016 року № 3762/12 не заперечуючи факту наявності кредиторської заборгованості, відмовляє у відшкодуванні, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» видатки на забезпечення житлом та індивідуальне будівництво громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачені.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок бюджетних коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу Українипри здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 21 Бюджетного кодексу Українидля здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам коштів.

Згідно частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з частиною другою статті 95 Конституції Українивиключно Законом України «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загальні суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Таким чином, вирішення питання покращення житлових умов сім`ї позивача можливе при достатньому виділенні коштів з Державного бюджету України на фінансування державної програми «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою, органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №574 від 27 липня 2006 року надано дозвіл громадянам на переоформлення прав забудовника, продовження терміну будівництва житлових будинків, прибудов та господарських будівель.

Цим розпорядженням надано дозвіл оформити документи на право забудовника ОСОБА_1 (а.с.124).

До 01 січня 2014 року розпорядником коштів за бюджетною програмою «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було Міністерство з надзвичайних ситуацій України.

З 1 січня 2014 року вищезазначену бюджетну програму передано до Міністерства соціальної політики України, у зв`язку з чим розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30 січня 2014 року № 15 до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації, передано кредиторську заборгованість в сумі 323 960,00 грн, яка станом на 01 червня 2016 року обліковується як така, що підлягає відшкодуванню.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, кредиторську заборгованість було передано лише щодо ОСОБА_1 , оскільки іншим громадянам, з якими були укладені договори про відшкодування витрат постраждалим громадянам, які завершили індивідуальне будівництво, кошти згідно укладених договорів були відшкодовані.

Таким чином, відшкодуванням витрат індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 згідно договору № 56 від 29 жовтня 2013 року не встановлено порушення прав інших постраждалих від Чорнобильської катастрофи громадян, з якими було укладено аналогічні договори.

Крім того слід зазначити, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що оскільки відповідач, в строк, взяті на себе зобов`язання не виконав, суд стягує заборгованість та застосовує відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачену ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний висновок є хибним, оскільки відповідач не міг допустити дій, які б перешкоджали виконанню договору, а саме те, що починаючи з 2014 року кошти для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи взагалі не виділялись, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України їхнє виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко