Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1628/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.10.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про примусове вселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про примусове вселення.

В позовній заяві зазначено, що 25.10.1997 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За час перебування у шлюбі спільно вони добудували будинок, який розташований в АДРЕСА_1 було придбано на підставі договору купівлі-продажу № 3765 від 29.12.1999 року. На підставі цього ж договору сторонами було придбано земельну ділянку розміром 0,07 га. Рішенням Виноградівського районного суду від 22.11.2012 року у справі № 703/4284/12 визнано за відповідачем по 1/2 частки у спільній сумісній власності на вищеназваний житловий будинок та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. За даним рішенням суду здійснено розподіл нерухомого майна на частки у спільній сумісній власності, однак щодо визначення даних часток в натурі сторони згоди не дійшли. У провадженні Виноградівського районного суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про виділення частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим будинком. Рішенням Виноградівського районного суду від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Зокрема вирішено провести поділ незавершеного будівництвом (94% готовності) будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду сторонами повністю не виконано, перегородки в приміщеннях не здійснені, позивач виїхав за кордон і залишив свою частину для тимчасового користування своїм дітям. В травні 2019 року позивач приїхав додому і здійснив намагання ввійти у свої приміщення з метою виконання рішення суду та проведення відповідних робіт по переобладнанню будинку. Проте, відповідачка замінила вхідні замки, двері, здійснила будівельні роботи на свій розсуд, чинить перешкоди в користуванні спільним майном.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, та просили їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання черговий не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. В день розгляду справи, 02.10.2019 року на електронну адресу суду надійшов документ на іноземній мові без перекладу на державну мову (а.с. 54, 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Судом встановлено, що 25.10.1997 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2011 року шлюб між ними розірвано (а.с. 10). Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За час перебування у шлюбі спільно вони добудували будинок, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. АДРЕСА_2 ). Недобудований будинок було придбано на підставі договору купівлі-продажу № 3765 від 29.12.1999 року. На підставі цього ж договору сторонами було придбано земельну ділянку розміром 0,07 га. Рішенням Виноградівського районного суду від 22.11.2012 року у справі № 703/4284/12 визнано за відповідачем по 1/2 частки у спільній сумісній власності на вищеназваний житловий будинок та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. За даним рішенням суду здійснено розподіл нерухомого майна на частки у спільній сумісній власності, однак щодо визначення даних часток в натурі сторони згоди не дійшли.

У провадженні Виноградівського районного суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділення частки майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим будинком.

Рішенням Виноградівського районного суду від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Зокрема вирішено:

Провести поділ незавершеного будівництвом (94% готовності) будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 в наступний спосіб.

Виділити ОСОБА_7 , частину житлового будинку загальною площею 88,5 м.кв., вартістю 227817,4 грн., яка складається з:

- цокольний поверх: приміщення №111 - 29,7 м.кв., приміщення №111-1 - 8,6 м.кв, коридор №11-1 - 6,6 м.кв., а разом 44,9 м.кв.;

перший поверх: кухня №5 -12,0 м.кв, коридор № 5-1 - 4,2 м.кв, приміщення №6 - 3,8 м.кв., санвузол №7 - 4,5 м.кв., коридор № 1-1 - 6,2 м.кв., житлова кімната №4 -12,9 м.кв., а разом 43,6 м.кв.

Виділити ОСОБА_1 , частину житлового будинку загальною площею 84,9 м.кв., вартістю 218692,06 грн., яка складається з:

цокольний поверх: приміщення №1 - 17,8 м.кв, коридор №11 - 7,4 м.кв., приміщення № IV -17,6 м.кв., а разом 42,8 м.кв.;

перший поверх: тамбур №10 - 2,3 м.кв, коридор №1 - 6,7 м.кв., тамбур №3 - 2,3 м.кв.,

санвузол №3-1 - 4,1 м.кв., кухня №3-11 - 8,6 м.кв., житлова кімната №2 -15,9 м.кв., лоджія №8 -1,1 м.кв., лоджія №9 -1,1 м.кв., а разом 42,1 м.кв.

Для переобладнання виділених часток в ізольовані приміщення зобов`язати сторін виконати слідуючі ремонто-будівельні роботи:

цокольний поверх: влаштувати прорізи в бетонних стінах та стінах із блоків під дверні блоки; установити вхідний дверний блок в приміщення № НОМЕР_1 ; установити внутрішні дверні блоки між приміщеннями № НОМЕР_1 та №11; установити внутрішні дверні блоки між приміщеннями №1 та №11; влаштувати перегородки між приміщеннями №11-1 та №11;

перший поверх: влаштувати перегородки між приміщеннями №5-1та №5; установити внутрішній дверний блок між приміщеннями №5-1 та №5; влаштувати проріз під віконний блок; влаштувати віконний блок в приміщення №3-1; влаштувати перегородки між приміщеннями №3, №3-1, №3-11 та №2; установити внутрішні дверні блоки між приміщеннями №3; №3-1, №3-11 та №2; влаштувати зовнішню сходову клітку виходу на перший поверх; установити вхідний дверний блок в приміщення № 10; влаштувати перегородки між приміщеннями №1-1 та №1;

Після проведення ремонтно-будівельних робіт по переплануванню приміщень зобов`язати ОСОБА_7 виконати роботи по переобладнанні даних приміщень, а саме:

приміщення №5 (кухня) забезпечити внутрішніми інженерними мережами газопостачання, водопровід, каналізація, а також встановити газову плиту, мийку, водогрійну колонку.

Після проведення ремонтно-будівельних робіт по переплануванню приміщень зобов`язати ОСОБА_9 0.0. виконати роботи по переобладнанні даних приміщень, а саме:

приміщення №3-1 (суміщений санвузол) забезпечити внутрішніми інженерними мережами водопроводом, каналізацією, влаштувати ванну, унітаз, умивальник, змішувачі;

приміщення №3-11 (кухня) забезпечити внутрішніми інженерними мережами газопостачання, водопровід, каналізація, а також встановити газову плиту, мийку, водогрійну колонку.

Зобов`язати сторін розробити відповідні проектні рішення для забезпечення виділених приміщень автономним опаленням, електрозабезпеченням, водопостачанням та каналізацією.

Виділити сторонам по 198,3 кв.м. присадибної земельної ділянки, залишивши 303,4 кв.м. землі, яка зайнята під житловим будинком та господарськими спорудами, у спільному користуванні.

Стягнути грошову компенсацію в розмірі 4562,69 грн. ( вартість загальної площі, що у надлишку від ідеальної долі) (а.с. 12-18).

Вказане рішення суду сторонами повністю не виконано, перегородки в приміщеннях не здійснені, позивач виїхав за кордон і залишив свою частину для тимчасового користування своїм дітям.

В травні 2019 року позивач приїхав додому і здійснив намагання ввійти у свої приміщення з метою виконання рішення суду та проведення відповідних робіт по переобладнанню будинку.

Проте, відповідачка замінила вхідні замки, двері, здійснила будівельні роботи на свій розсуд, чинить перешкоди в користуванні спільним майном, дана обставина підтверджена довідкою та актом обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 виконавчого комітету Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області (а.с. 56, 57).

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житла приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном користувач майна має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні будинком.

Враховуючи вищенаведені положення закону та встановивши, що права позивача на користування будинком порушені відповідачкою, а саме безпідставним виселеням, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, вселити позивача до спірної будинку та зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні житловим приміщенням.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача ОСОБА_7 передати ОСОБА_1 дублікати всіх наявних ключів від вхідних дверей житлового будинку по АДРЕСА_1 , то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем може бути замінено замки згаданих дверей на інші, що у свою чергу звужує право позивача на захист свого права на користування житлом.

Також слід зауважити, що Інструкцією про порядок вчинення виконавчих дій наведено порядок виконання рішення суду про вселення, яке не обмежується тільки передачею ключів.

Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру, що складає 768,40 грн.

Відповідно до квитанції про сплату № 72612 від 29.05.2019 року ОСОБА_1 сплатив судовий збір при подачі позовної заяви до Виноградівського районного суду Закарпатської області області в розмірі 768,4 грн., який згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_10 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 в житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768,4 гривень судового збору.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 02.10.2019 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо