Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 408/4925/12ц

провадження № 61-32476св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року у складі головуючого-судді Косторенко А. Ю. та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останняотримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000 грн, зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом 30 жовтня 2011 року у сумі 34 154,63 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 34 153,63 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що воно відповідає вимогам закону, при його ухваленні повно і всебічно встановлено обставини справи й визначено правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосовано правові норми.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що у цьому ж самому суді на розгляді перебував такий же спір, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 122 ЦПК України є підставою для відмови в позові. Крім того, при ухваленні оскаржуваних рішень суди не врахували, що ОСОБА_1 14 листопада 2007 року підписувала лише договір про відкриття карткового рахунку зі строком дії картки один рік і який вона закрила у листопаді 2008 року, однак не підписувала та не була ознайомлена з Умовами та Правилами користування кредитною карткою, якими в тому числі збільшено позовну давність.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу № 408/4925/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки із внесеними до нього змінами у вигляді додаткової угоди від 28 листопада 2007 року, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 000 грн на кредитну карту, зі сплатою 22,8 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки визначено в один рік (пункт 1 договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року та пункт 1.1 додаткової угоди від 28 листопада 2007 року).

Пунктом 2 договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року передбачено, що клієнт здійснює за допомогою карти операції по картрахунку, які передбачені діючим законодавством та відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжними картками, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно розрахунку наданого позивачем, узв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором, станом 30 жовтня 2011 року, виникла заборгованість у сумі 34 154,63 грн, з яких: 15 000 грн - заборгованість за кредитом; 14 134,51 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 917 - комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 602,60 грн - штраф (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК Українипередбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається зі змісту договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року та додаткової угоди до нього від 28 листопада 2007 року, які підписані сторонами, строк дії картки визначено в один рік, тобто до 28 листопада 2008 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом, комісію та неустойку станом на 30 жовтня 2011 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_1 станом на 28 листопада 2008 року заборгованість за тілом кредиту, комісія та неустойка була відсутня.

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, не врахував, що строк дії кредитного договору закінчився 28 листопада 2008 року, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, комісію та неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак з такими вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не звертався.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом, комісії та неустойки та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту, то колегія суддів зазначає наступне.

Вимоги статей 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК Україниу редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Відповідно до статті 57 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження наявності заборгованості у ОСОБА_1 за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 14 листопада 2007 року, надало лише розрахунок заборгованості.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона 14 листопада 2007 року підписала договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, згідно з яким строк дії картки становить один рік, а також на те, що вона кредит погасила у листопаді 2008 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254(чинного на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд на зазначені положення нормативно-правових актів уваги не звернув, не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження своїх вимог. При оцінці доказів апеляційним судом не враховано, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало лише розрахунок заборгованості в якому не відображено рух коштів. Крім того, апеляційним судом не перевірено доводів ОСОБА_1 про те, що в листопаді 2008 року вона погасила заборгованість і більше карткою не користувалася, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що 28 листопада 2008 року ОСОБА_1 дійсно було погашено заборгованість в повному обсязі, однак з 29 листопада 2008 року знову обліковується заборгованість, яка становить 14 928,64 грн, а згодом 15 000 грн, але з наданого розрахунку не можна встановити як утворилася вказана заборгованість.

Залишилися неспростованими доводи ОСОБА_1 про строк дії картки, який згідно договору, укладеного між сторонами, становить один рік, а згідно копії виписки з картрахунка становить два роки. Без з`ясування вказаних обставин неможливо встановити, чи пропустив ПАТ КБ «ПриватБанк» строк для звернення в суд з позовом за захистом своїх порушених прав.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами, комісії та неустойки підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові, а в частині стягнення тіла кредиту передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року в частині позову про стягнення процентів за користування кредитом, комісії та неустойки скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за процентами, комісії та неустойки відмовити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 13 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року в частині позову про стягнення тіла кредиту скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук