Справа № 308/2761/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі - Матіко Я.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката - Доценко В.О.

відповідача - ОСОБА_2

представника орган опіки та піклування в особі органу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради - Шатров В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі органу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 02.11.1995 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за № 725. Від даного шлюбу у них народилися син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що спільне життя між ними не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Подальше спільне життя, як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами.

За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 02.11.1995 року між нею та ОСОБА_2 розірвати. Неповнолітню дитину залишити проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « ОСОБА_3 ».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат Доценко В.О. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задоволити. Вважають, що збереження шлюбу є неможливим.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, бажає зберегти шлюб.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування в особі органу виконавчого комітету Ужгородської міської ради Шатров В.В. не заперечив проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, згідно наданого органом висновку, а в решті вимог, зокрема щодо розірвання шлюбу, то просив вирішити даний спір на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва, серії НОМЕР_1 від 02.11.1995 року про шлюб, 02.11.1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за № 725.

Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 26.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виявився невдалим, на даний час шлюбні відносини між подружжям фактично припинені.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Встановлено, що спільне життя з ОСОБА_2 і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки ОСОБА_3 , яка не бажає зберігати шлюб та вважає, що подальше збереження шлюбу не відповідає її інтересам.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Поряд з цим, враховуючи наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому за №322/23-35 від 03.06.2019 року, суд вважає, що неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на зазначене, суд вважає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 слід залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн., а також стягнути з останнього на користь держави 1536,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112 , 113 СК України, 2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 02 листопада 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 725 - розірвати.

Неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище - « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк