Справа №613/1475/17 Провадження № 2/613/12/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків за 2015 рік,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані йому матеріальні збитки в сумі 10 764 гривень.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Богодухівського районного суд від 8 грудня 2015 року встановлено обставини, викладені нижче, які згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказування при розгляді даної справи, а саме: ОСОБА_1 є власником житлового будинку №17 по вул.Кулініча в с.Лозова Богодухівського району Харківської області відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2008 року; ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га згідно Свідоцтва про право приватної власності від 22 серпня 2013 року; ОСОБА_2 самовільно на протязі 2012-2014 р.р. займав частину земельної ділянки позивача, чим порушував його законні права; рішенням суду зобов»язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 частину самовільно зайнятої земельної ділянки, загальної площею 144 кв.м., згідно акту заміру від 10 липня 2015 року. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2016 року встановлено обставини, викладені нижче, які згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказування при розгляді даної справи, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2902,20 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків. В 2015 році ОСОБА_2 продовжував займати частину земельної діялнк позивача, розміром 144 кв.м., чим завдав йому збитків і за 2015 рік, рішення Богодухівського районного суду від 8 грудня 2015 року про повернення цієї ділянки було виконане тільки в наступому 2016 році, згідно Акту державного виконавця Чернишова В.І. від 6 травня 2016 року. Для розрахунку завданих збитків було складено Акт обстеження його земельної ділянки від 28 серпня 2015 року, в якому визначена урожайність картоплі 13 (тринадцять) кг. з одного кв. м. Середньоринкова ціна картоплі на день подачі позову складає 5,75 грн. за один кілограм, згідно Довідки ТОВ «Богодухівський ринок» станом на 13.12.2017 року.

Позивач та представник позивача, позов підтримали, просили задовольнити. Позивач ОСОБА_1 зазначив, що його право на земельну ділянку було порушено, відповідач захопив її та користувався нею протягом всього 2015 року, звільнив її лише 6 травня 2016 року. Вважав, що відповідач повинен сплатити завдані йому збитки, оскільки користувався в 2015 році його земельною ділянкою, садив там культури.

Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, зазначив, що в 2015 році він належної позивачу земельної ділянки не займав, оскільки звільнив її приблизно в серпні-вересні 2015 року. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснив, що огорожа на спірній земельній ділянці була знята відповідачем навесні 2015 року та з цього часу спірною земельною ділянкою відповідач не користувався. Заперечував розмір вказаної позивачем урожайності картоплі з 1 кв.м., вважав дійсною урожайність в 2015 році саме 2.8 кг з 1 кв.м.

Відповідно до наданого суду відзиву, відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: позивач у своєму позові посилається на обставини встановлені Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2016 року, як на такі, які на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують доказування при розгляді даної справи, що на думку відповідача являється спірним. Зазначає, що преюдиційне, тобто встановлене рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили, значення можуть мати тільки ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір і які зазначені у резолютивній частині рішення. Але, в рішенні апеляційного суду Харківської області, на яке посилається позивач не встановлено факту зайняття та використання відповідачем спірної земельної ділянки в 2015 році. В доданому до позовної заяви акті обстеження та заміру земельної ділянки, та в акті державного виконавця про факт використання відповідачем даної земельної ділянки також не вказується. Фактично, огорожа земельної ділянки була демонтована відповідачем навесні 2015р. за виключення декількох стовпів, які не могли заважати позивачу користуватися земельною ділянкою за його бажанням. Також зазначає, що спірна земельна ділянка, на якій позивач, ніби-то намагався вирощувати картоплю, не використовувалася ним і в послідуючому в період 2016-2017р.р., а маючи у власності 0,25 га ріллі, використовував з них тільки 0,04га, що підтверджується довідками Забродівської сільської ради Богодухівського району, завдаючи шкоди сусідським городам через значне забур»янення. Крім того, зазначив, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, однак ним не доведена реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку. Так, вартість картоплі в 2015р. складала 2,50 за 1 кг, а позивач має намір стягнути шкоду виходячи з вартості в 5,75 грн. за 1 кг в 2018 р., що підтверджує на реальність його намірів в вирощуванні продукції, а тільки в стягненні матеріальних коштів з причини неприязне них відносин між ними. Таким чином позивач не довів реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку.

Відповідно до відповіді на відзив, позивач зазначає, що своїм відзивом свідомо намагається ввести суд в оману відносно звільнення його частини земельної ділянки навесні 2015 року, що не відповідає дійсності, оскільки позивач навесні 2015 року звертався до відповідача з проханням про добровільне знесення встановленої ним огорожі, але він відмовився, мотивуючи тим, що немає рішення суду для цього. Рішенням суду від 8 грудня 2015 року «Зобов»язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту частину земельної ділянки, шляхом знесення встановленої ним огорожі». В примусовому порядку вказане рішення було виконане ОСОБА_2 по виконавчому листу, виданому Богодухівським районним судом 22.03.2016 року, згідно Акту державного виконавця від 06.05.2016 року. Вважає посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він використовував свою земельну ділянку в 2016-2017 р.р. та забур»яненість не підтвердженою ним належними доказами та такими, що не відповідають дійсності. Також зазначає, що відповідач посилається на недоведеність ним упущеної вигоди, але збиток (упущена вигода) був нанесений йому внаслідок самозахвату відповідачем частини його земельної ділянки, тобто порушенням його цивільного права на землю і недоотриманим доходом від цієї частини. Апеляційним судом Харківської області від 9 березня 2016 року при визначенні розміру збитків за попередні 2012-2014 роки було надано оцінку доказам позивача ОСОБА_1 на підтвердження факту витрати доходу, який міг бути одержаний ним реально за звичайних обставин та нараховано і стягнуто з відповідача суму в розмірі 2902,20 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди).

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідків, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного:

На розгляді Богодухівського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області про повернення протиправно вилученої та самовільно зайнятої частини земельної ділянки та про відшкодування матеріальних збитків.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 8 грудня 2015 року було встановлено, що ОСОБА_1 є законним власником земельної ділянки площею 0,25 га по вул.Кулініча,17 в с.Лозова Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_2 самовільно на протязі 2012-2014 р.р. займав частину земельної ділянки позивача, чим порушив його законні права. Даним рішенням ОСОБА_2 зобов»язано повернути ОСОБА_1 протиправно вилучену та самовільно зайняту частину земельної ділянки, розташовану за адресою: с.Лозова вул.Кулініча, 17 Богодухівського району Харківської області відповідно до «Плану меж земельної ділянки» технічної документації та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2013 року, шляхом знесення встановленої ним огорожі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1І судові витрати у сумі 229,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2016 року Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 8 грудня 2015 року в оскаржуваній частині скасовано. Позов ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальних збитків задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2902,20 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків. В іншій частині в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Під час розгляду зазначеної вище справи Богодухівським районним судом та Апеляційним судом Харківської області було встановлено, що:

ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 17 по вулиці Кулініча в с.Лозова Богодухівського району Харківської області відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно з 30 вересня 2008 року. Рішенням XVII сесії XXI скликання Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 26 січня 1994 року передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га.

12 грудня 2011 року встановлено та погоджено межі земельних ділянок з суміжними землекористувачами. Межові знаки предявлені землевласнику і передані йому на зберігання. Рішенням XII сесії VI скликання Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 28 лютого 2012 року № 92-VІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0, 25 га.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельна ділянка за адресою: с.Лозова вулиця Кулініча, № 17 Богодухівського району Харківської області, кадастровий номер :00:001:0158 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з 22 серпня 2013 року. ОСОБА_2 не є власником суміжної земельної ділянки.

Актом обстеження та заміру земельної ділянки постійної комісії Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області з питань земельних відносин від 09 жовтня 2013 року встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв у ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтованою площею 129, 40 кв. м.

Із довідки сільської ради від 04 березня 2014 року вбачається, що спірна земельна ділянка розміром 82, 9 кв. м. в 2012 році та в 2013 році площею 129, 4 кв. м. фактично використовувалася відповідачем.

Актом обстеження та заміру земельної ділянки постійної комісії Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області з питань земельних відносин від 22 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв у ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтованою площею 119, 7 кв. м.

Протоколом засідання комісії з визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам Богодухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні розрахунків збитків.

Із акта обстеження земельної ділянки Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області від 18 червня 2014 року та листа Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 19 червня 2014 року вбачається, що дійсно огорожа (сітка) перенесена в бік земельної ділянки ОСОБА_1

Відповідно матеріалів справи сільська рада реагувала на звернення ОСОБА_1 та попереджала ОСОБА_2 про відповідальність за знищення межових знаків та самовільне зайняття земельної ділянки.

Протоколом засідання комісії з визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам Богодухівської районної державної адміністрації від 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 нараховано матеріальні збитки в розмірі 1263,00 гри. за 2014 рік.

Отже, під час розгляду вказаної вище справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач дійсно своїми протиправними діями, а саме: протиправним зайняттям земельної ділянки, належної ОСОБА_1, на протязі 2012-2014 р.р. завдавав останньому збитків.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року та Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 р., яке набрало законної сили, має для суду преюдиціальне значення.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України звільняє позивача від обов'язку доказування обставин виникнення суми завданої шкоди.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 8 грудня 2015 року, в частині зобов»язання повернення відповідачем ОСОБА_2, протиправно вилученої та самовільно зайнятої ним частини земельної ділянки, розташованої за адресою: с.Лозова вул.Кулініча,17 Богодухівського району Харківської області позивачу ОСОБА_1, було виконане лише у 2016 році, на підставі Акту державного виконавця від 6 травня 2016 року.

ОСОБА_2 у 2015 році продовжував протиправно займати частину його земельної ділянки, загальною площею 144 кв.м, тим самим продовжуючи завдавати позивачу збитків.

Відповідно до Акту обстеження та заміру земельної ділянки гр.ОСОБА_1 в с.Лозова вул.Кулініча,17 самовільно захопленої гр.ОСОБА_2 від 10 липня 2015 року, було встановлено, що гр. ОСОБА_1 має відповідні документи на земельну ділянку, у гр.ОСОБА_2 такі документи відсутні. Частина земельної ділянки між їхніми домоволодіннями є спірною та відповідно самовільно захопленою гр.ОСОБА_2 і відділена огорожею з боку домоволодіння гр.ОСОБА_1 Орієнтован площа даної земельної ділянки становить 144 кв.м.

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки в с.Лозова вул.Кулініча.17 Богодухівського району від 28 серпня 2015 року, було встановлено, що на земельній ділянці за адресою: с.Лозова вул.Кулініча,17 на орієнтовній площі 600 кв.м. посаджено картоплю та інші овочі. Зроблено замір урожайності картоплі з 1 кв.м. (одного), який становить 13 кг.

Відтвореними в судовому засіданні фото з CD-R диску підтверджується наявність огорожі на спірній земельній ділянці, в результаті чого ця земельні ділянка фактично приєднана до земельної ділянки (огороду) відповідача та наявність зростаючої огородини на спірній земельній ділянці. Жодних належних та допустимих доказів на спростування зафіксованого на фото стороною відповідача надано не було.

Свідок ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні пояснила, що в 2015 році відповідач спірною земельною ділянкою, яка належить позивачу не користувався, ця ділянка була забур»янена. Підтвердила факт складання в її присутності та підписання нею Акту обстеження земельної ділянки від 28.08.2015 року, в якому урожайність картоплі зазначена саме 13 кг з 1 кв.м.

Свідок ОСОБА_4 заперечував наявність огорожі на спірній земельній в 2015 році та вважав, що врожайність картоплі в цей рік складала не більше 3-4 кг з 1 кв.м.

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до приписів п. ґ) ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 156 ЗК України передбачено підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Зокрема в пункті «д» зазначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів на час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України

Основні вимоги щодо порядку визначення розміру шкоди у даному випадку встановлено Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України N 963 від 25.07.2007 р. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки визначається для всіх категорій землі за такою формулою: Шс (розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень) = Пс (площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів) х Нп (середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням) х Кф (коефіцієнт функціонального використання земель) х Кі (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою КМУ від 12 травня 2000 року №783).

Актом обстеження та заміру земельної ділянки від 10 липня 2015 року, підтверджується площа земельної ділянки, площа якої становить 144 кв.м. Актом обстеження земельної ділянки від 28 серпня 2015 року, підтверджується розмір урожайності, який становить 13 кг з 1 кв.м. Відповідно до Довідки ТОВ «Богодухівський ринок», середньоринкова ціна картоплі станом на 13.12.2017 року станом на грудень 2017 року (на момент подачі позову 19.12.2017року) складала 5,75 грн.

Тобто розмір шкоди, заподіяної відповідачем ОСОБА_1, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки за 2015 рік складає: 144 кв.м. х 13кг х 5,75 грн. = 10764 гривень.

Відповідно до п.б) ч.1ст.211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.12та 14 Постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст.211,212 ЗК України, ст. 22,1166,1192 ЦК України особами, що її заподіяли.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України визначено,що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 порушення земельного законодавства не усунув, спірну земельну ділянку протягом 2015 року не звільнив, користувався нею, чим завдав матеріальну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивач був позбавлений права тривалий час, а саме протягом 2015 року, користуватись належною йому земельною ділянкою, відповідач самовільно її зайняв без відповідних законних на те підстав, тим самим заподіявши позивачу шкоду в розмірі 10764 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_3, допитаної в судовому засіданні за клопотанням відповідача, оскільки її пояснення щодо не користування відповідачем в 2015 році спірною земельною ділянкою повністю спростовується Актом обстеження та заміру земельної ділянки від 10 липня 2015 року, складеного землевпорядником ОСОБА_5 та підписаного нею та депутатом Забродівської сільської ради ОСОБА_6 Підстав недовіряти вказаному в акті у суду немає. Також слід зазначити, що факт звільнення відповідачем спірної земельної ділянки, знесення огорожі в 2016 році підтверджується Актом державного виконавця від 6 травня 2016 року. Також суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_4, допитаного в судовому засіданні за клопотанням відповідача, оскільки його посилання на відсутність огорожі на спірній земельній ділянці в 2015 році, урожайність картоплі у розмірі не більше 3-4 кг з 1 кв.м. повністю спростовуються Актами обстеження та заміру земельної ділянки від 10.07.2015 року, Актом державного виконавця від 6 травня 2016 року та Актом обстеження земельної ділянки від 28 серпня 2015 року. Підстав недовіряти вказаному в актах у суду немає.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів своїх заперечень, а саме доказів того, що він не займав спірну земельну ділянку, яка належить позивачу, в 2015 році, не користувався нею, доказів нижчої врожайності на ній ніж зазначено та доведено позивачем.

При зверненні до суду з зазначеним позовом, позивачем був сплачений судовий збір, який відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 76, 81, 133, 136, 141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки у розмірі 10 764 гривні, судовий збір у розмірі 640 гривень, всього 11 404 (одинадцять тисяч чотириста чотири) гривні.

Повний текст рішення суду складено 01.03.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.

Суддя