ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7990/19 Справа № 204/1594/18 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - АТ "Укрсоцбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи його тим, що 21 червня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", назва якого наразі змінена на АТ "Укрсоцбанк", та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №09.2/234/6, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у розмірі 55.000 доларів США.

Вказували, що 21 червня 2006 року, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №546, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначали, що між банком та ОСОБА_1 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору.

Посилаючись на те, що взяті на себе зобов`язання з своєчасного повернення кредитних коштів позичальник не виконав та допустив заборгованість, яка станом на 12 лютого 2018 року складається з заборгованості за кредитом у розмірі 486.492 грн.58 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 186.982 грн.71 коп., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 18.024 грн.06 коп. та інфляційних втрат за відсотками у розмірі 20.636 грн.84 коп., а тому просили суд ухвалити рішення, яким, в рахунок погашення виниклої заборгованості за кредитним договором №09.2/234-6 від 21 червня 2006 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2019 року позовні вимоги АТ "Укрсоцбанк" задоволені частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №09.2/234-6 від 21 червня 2006 року у розмірі 581.700 грн.70 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 486.492 грн.58 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 67.640 грн.05 коп., інфляційних витрат за кредитом у розмірі 18.024 грн.06 коп., інфляційних витрат за відсотками у розмірі 9.544 грн.01 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №546 від 21 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2269, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В апеляційній скарзі позивач АТ "Укрсоцбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно визначив заборгованість за кредитним договором з врахуванням рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року.

26 вересня 2019 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення скасувати та залишити позов без розгляду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу банку про наявність підстав для скасування рішення суду та залишення позову без розгляду та звертає увагу на те, що у разі незгоди з рішенням суду відповідач мав право звернутися з відповідною апеляційною скаргою.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 21 червня 2006 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №09.2/234-6, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 55.000 доларів США, зі сплатою 12% відсотків річних, з кінцевим терміном погашення до 20 червня 2021 року, на умовах визначених договором кредиту (а.с.5-7).

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту №09.2/234-6 21 червня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №546, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М., зареєстрований в реєстрі за №2269, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно - в житловому будинку літ.А-4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19-21).

30 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №09.2/234-6 від 21 червня 2006 року, в якому сторони дійшли згоди викласти договір кредиту в новій редакції (а.с.8-11).

Крім того, 08 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту №09.2/234-6 від 21 червня 2006 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди, кредит у формі ануїтетної схеми погашення перевести на стандартну схему погашення. Крім того, у пункті 1.1 сторони дійшли згоди змінити валюту кредиту та перевести суму кредиту 47.948,51 доларів США разом з нарахованими відсотками в розмірі 11.626,53 доларів США в гривню за курсом 8,21 грн. за 1 долар США, що на дату укладення цього договору загалом становить 489.111 грн.08 коп. Таким чином, в результаті здійснення рефінансування заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів), з дати укладення цього договору про внесення змін, заборгованість за кредитом складає 489.111 грн.08 коп. У пункті 1.5.1 сторони обумовили, що починаючи з дати укладення цього договору до 07 листопада 2022 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 9,9% річних. Кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом - 07 листопада 2028 року (а.с.13-14).

08 листопада 2012 року між сторонами було також укладено і договір №1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М., зареєстрований в реєстрі за №2580, про внесення змін до іпотечного договору №546, посвідченого 21 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. в реєстрі за №2269, відповідно до якого до іпотечного договору були внесені зміни щодо суті та розміру забезпечених заставою зобов`язань, а також внесено зміни до п.4.6 статті 4 щодо способів звернення стягнення на предмет іпотеки та статті 5 щодо урегулювання можливих спорів (а.с.22).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 кредитного договору та утворенням простроченої заборгованості за кредитним договором, АТ «Укрсоцбанк» у березні 2015 року звернулось до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 486.492 грн. 58 коп., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 67.640 грн.05 коп., пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 11.699 грн.85 коп., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 6.421 грн.21 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Вказане рішення набрало законної сили 25 липня 2016 року.

До позову банком було надано розрахунок, з якого вбачається, що станом на 12 лютого 2018 року за спірним кредитним договором рахується заборгованість за кредитом у розмірі 486.492 грн.58 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 186.982 грн.71 коп., інфляційні втрати за кредитом у розмірі 18.024 грн.06 коп. та інфляційні втрати за відсотками у розмірі 20.636 грн.84 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку та звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом, суд, з врахуванням звернення банку до суду з позовом у 2015 році, вважав за необхідне визначити заборгованість в рахунок погашення якої звернуто стягнення у загальному розмірі 581.700 грн.70 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та звертає увагу, що позивач оскаржує дане рішення саме в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та заборгованості з інфляційних втрат за відсотками, а тому в іншій частині рішення суду не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 486.492 грн. 58 коп., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 67.640 грн.05 коп., пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 11.699 грн.85 коп., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 6.421 грн.21 коп.

Згідно із наведеним рішенням, із цим позовом банк звернувся до суду у березні 2015 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

З урахуванням наведеного колегія суддів наголошує про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти та неустойку, а в даному випадку інфляційні збитки на них до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі, з огляду на те, що у березні 2015 року банк пред`явив до відповідача, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, позов про дострокове стягнення суми кредиту шляхом стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції достовірно з`ясував розмір заборгованості за кредитним договором та вірно встановив період, за який вона нарахован,а та доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.599 ЦК України даних висновків не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.