Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 754/7075/16-ц

провадження № 61-20522св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року в складі судді Клочко І. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в складі колегії суддів: Іванченка М. М., Рубан С. М., Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення 32 933,36 дол. США, що становить еквівалент 839 141,91 грн, заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 21 грудня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № К2V4AK01593292, за умовами якого позичальник отримала 8 242 дол. США кредиту зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-косове обслуговування у розмірі 0,37 % від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати на строк до 20 грудня 2010 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 21 грудня 2005 року між АТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено два договори поруки № К2V4AK01593292/1 та № К2V4AK01593292/2.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла кредитна заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року в задоволенні позову банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є обґрунтованим, однак банк звернувся до суду поза межами позовної давності, про застосування якої просила ОСОБА_4

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 30 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зДеснянського районного суду м. Києва.

03 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_7 як представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди не встановили припинення дії договору або визнання його недійсним, а тому кредитор має всі законні підстави вимагати від боржника повернення кредитних коштів та відсотків за його користування в межах строку позовної давності за кожним платежем. 02 грудня 2013 року за кредитним договором відбулася сплата в розмірі 549,41 дол. США, а тому строк позовної давності перервався та почався знову.

Заперечення ОСОБА_7 як представника ОСОБА_4 мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги про те, що остання сплата за кредитним договором відбулася 02 грудня 2013 року, не відповідає дійсності, оскільки останній платіж ОСОБА_4 здійснила 01 вересня 2009 року, що встановлено судами.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, 21 грудня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № К2V4AK01593292, за умовами якого позичальникотримала кредит у розмірі 8 242 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,37 % від суми наданого кредиту щомісяця в період оплати, на строк до 20 грудня 2010 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 21 грудня 2005 року між АТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено два договори поруки № К2V4AK01593292/1 та № К2V4AK01593292/2.

ОСОБА_4 належним чином не виконує умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 квітня 2016 року становить 32 933 дол. США, яка складається з: 3 769,03 дол. США заборгованості за кредитом; 9 322,52 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 579,50 дол. США заборгованості з комісії за користуванні кредитом; 19 262,31 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, в якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки умовами кредитного договору визначено строк його дії до 20 грудня 2010 року, то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

18 та 22 липня 2016 року ОСОБА_7 як представник ОСОБА_4 та ОСОБА_6 просили застосувати позовну давність до заявлених банком вимог.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановивши, що строк кредитування закінчився 20 грудня 2010 року, а з позовом банк звернувся до суду у травні 2016 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про сплив позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої банком у межах строку його дії.

Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим застосування судами наслідків спливу позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків, комісії та пені, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування. Кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча суд й застосував позовну давність, що не підлягала застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильного по суті та законного рішення.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваних судових рішень не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, Верховний Суд на підставі частини другої статті 410 ЦПК України вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Доводи касаційної скарги банку про те, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_4 здійснила 02 грудня 2013 року, а тому позовна давність перервалася, не заслуговують на увагу, оскільки розрахунки, які надані банком і містяться в матеріалах справи, та встановлені судами фактичні обставини справи їх спростовують.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки доводи

касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат