Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 587/2697/17

провадження № 61-14221 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року у складі судді Дашутіна І. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І. , Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Степанівська селищна рада, про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що 07 лютого 2017 року ОСОБА_4 складено заповіт на випадок її смерті на користь відповідача, який посвідчено секретарем Степанівської селищної (сільської) ради Сумської області та зареєстрований у реєстрі за № 1516.

ОСОБА_4 мала дочку - ОСОБА_5

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дочка ОСОБА_5 є круглою сиротою та дитиною-інвалідом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини дізналася, що ОСОБА_4 було складено заповіт на випадок її смерті. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, так як на момент посвідчення вказаного заповіту на користь відповідача, ОСОБА_4 у зв`язку з її віком та хворобою не могла розуміти значення своїх дій.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , просила визнати недійсним заповіт від 07 лютого 2017 року, посвідчений секретарем Степанівської селищної (сільської) ради Сумської області 07 лютого 2017 року , на користь ОСОБА_6 , та який складено ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним, оскільки при його посвідченні були дотримані усі вимоги чинного законодавства України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновком судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2019 року № 06-04/13 встановлено, що ОСОБА_4 на час складання заповіту (07 лютого 2017 року) страждала психічним захворюванням у вигляді Органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За своїм психічним станом ОСОБА_4 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, позивачем не доведено підстав для визнання спірного заповіту недійсним, заповіт вчинений з дотриманням положень законодавства України. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заповідач під час складення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки суди, вирішуючи спір, неправильно застосували норми матеріального права та допустили порушення норм процесуального права. Суди першої та апеляційної інстанцій не повно встановили та з`ясували обставини, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в яких вона просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК Українивстановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК Українипередбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Висновком судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2019 року № 06-04/13 встановлено, що ОСОБА_4 на час складання заповіту (07 лютого 2017 року) страждала психічним захворюванням у вигляді Органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За своїм психічним станом ОСОБА_4 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 195-198).

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли правильного висновку про те, що відповідно до положень статті 1257 ЦК України правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним відсутні, оскільки при його посвідченні були дотримані вимоги законодавства України. Посилання ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на те, що спадкодавець - ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при складенні спірного заповіту, належними та допустимими доказами не підтверджені, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

У частині першій статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , не спростовано факт підписання ОСОБА_4 , спірного заповіту та відповідними доказамине підтверджено, що заповідач під час складання цього заповіту не усвідомлювала значення своїх дій.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою

статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).

Заповіт від 07 лютого 2017 року посвідчено секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 16. У зв`язку з хворобою заповідача ОСОБА_4 заповіт посвідчено в лікарській амбулаторії смт Степанівка Сумського району Сумської області (а. с. 50, на звороті). Перед підписанням заповіту секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради ОСОБА_7 у встановленому порядку перевірено особу заповідача та встановлено її дієздатність.

Судами не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року.

Враховуючи висновок проведеної у справі судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2019 року № 06-04/13, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_4 станом на час укладання заповіту (07 лютого 2017 року) за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 195-198), суд дійшов правильного висновку про відсутність передбачених статтями 225, 1257 ЦК України підстав для визнання складеного ОСОБА_4 заповіту недійсним.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк