Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 523/17863/14-ц

провадження № 61-32532св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Одеська міська рада, Іллічівська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року у складі судді Малиновського О. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 22 червня 2017 рокув складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_4 , Одеської міської ради, Іллічівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Вважали, що вони є спадкоємцями другої черги, так як померлий є їхнім рідним братом.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину вони звернулися

у встановлений законом строк до нотаріальної контори. Проте у видачі свідоцтва їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майна та наявним спором з ОСОБА_3 , яка виступає в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , та зазначає,

що померлий ОСОБА_6 є батьком малолітньої ОСОБА_4 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати право власності за ними, в рівних частках, по 1/2 частки за кожним, на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за закономпісля смерті ОСОБА_6 .

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства, визнання права власності в порядку спадкування

за законом.

Позовна заява мотивована тим, що з січня 2006 року по 20 серпня 2008 року вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу

у с. Відрядіво Роздільнянського району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народила від ОСОБА_6 дочку -ОСОБА_4 , запис про батька дитини вчинено Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області за прізвищем матері згідно

зі статтею 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

21 серпня 2008 року між нею та ОСОБА_6 укладений шлюб, останній визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_4 , піклувався про неї.

16 березня 2011 року шлюб було розірвано, після припинення шлюбу ОСОБА_6 продовжував виконувати свої батьківські обов`язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

На підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області

від 25 грудня 2012 року, яким визнано ОСОБА_6 батьком

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 21 січня 2013 року отримала нове свідоцтво про народження дитини. Проте ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2013 року вказане рішення суду скасовано, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду. Зазначала, що встановлення факту батьківства ОСОБА_6 необхідне для захисту права на спадкування ОСОБА_4 , яке

не визнають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_4 та внести зміни до актового запису у книзі реєстрації народжень від 20 грудня 2007 року № 35, зазначивши батьком ОСОБА_4 -ОСОБА_6 ; визнати недійсним свідоцтво про народження дитини від 22 січня 2013 року; визнати за ОСОБА_4 як спадкоємцем першої черги право власності

у порядку спадкування за законом на квартиру

АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Протокольною Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси

від 30 жовтня 2010 року зустрічний позов ОСОБА_3 , яка діє

в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 , заявлені в інтересах малолітньої ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт батьківства ОСОБА_6 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесено зміни до актового запису про народження

від 20 грудня 2007 року № 35, складеного Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, зазначено у відомостях про батька та вказано батьком - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженця м. Одеси, громадянина України. Визнано

за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності

в порядку спадкування за законом на квартиру

АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 . В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено. Відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову до

ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року скасовано, справу передано

на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року позовні вимог ОСОБА_3 , яка виступає як законний представник ОСОБА_4 , задоволено частково. Встановлено факт, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Одеса, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 довела факт батьківства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_4 , тому зустрічні позові вимоги в частині встановлення факту батьківства є доведеними

та підлягають задоволенню, а отже, ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України (далі -

ЦК України). Разом з тим відсутня обґрунтована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 ,

тому зустрічні позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4 не підлягають задоволенню. Встановлення факту батьківства ОСОБА_6 стосовно

ОСОБА_4 виключає можливість на спадкування спадкоємцями другої черги, тому первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

не підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено.Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ,яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ,оскільки ОСОБА_3 довела факт батьківства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_4 .

Також суд першої інстанції правильно вважав, що зустрічні позовні вимоги

ОСОБА_3 в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки обґрунтована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 відсутня.

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки встановлення факту батьківства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_4 виключає можливість на спадкування спадкоємцями другої черги спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення частково та ухвалити нове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 523/17863/14-ц із Суворовського районного суду м. Одеси.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не виконав та, розглядаючи вимоги про встановлення батьківства, помилково вважав цей факт обставиною, встановленою в рішенні Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2011 року у справі про розірвання шлюбу.

Зазначають, що покази свідків, які є суперечливими, також були помилково враховані судом.

Вважають, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судово-медичної експертизи. Крім того, представник ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення цього клопотання.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суд з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 подала заперечення

на касаційну скаргу, в якому зазначала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, так як викладені в ній доводи є необґрунтованими,

а оскаржувані судові рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з серпня 2008 року по березень 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_4 запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем

та громадянством матері, ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою (стаття 135 СК України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , унаслідок чого відкрилася спадщина, яка складається з квартири

АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

На підставі рішення Родзільнянського районного суду Одеської області

від 25 грудня 2012 року, яким визнано ОСОБА_6 батьком

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 21 січня 2013 року отримала нове свідоцтво про народження дитини. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2013 року вказане рішення суду скасовано, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

За заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є спадкоємцями другої черги,

які є братом та сестрою померлого ОСОБА_6 , у Четвертій одеській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 154/2012 щодо майна ОСОБА_6 Із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги також звернувся дід ОСОБА_6 -

ОСОБА_8 , який не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_3 звернулася 29 листопада 2012 року до нотаріуса із заявою в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , про прийняття останньою спадщини після смерті ОСОБА_6 , зазначаючи, що малолітня

є дочкою померлого, тобто є спадкоємцем першої черги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та частково задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що

факт батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_4 доведено ОСОБА_3 належними доказами, а також обставинами, викладеними у рішенні Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2011 року у справі про розірвання шлюбу та показання свідків, отже, ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька,

а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - спадкоємці другої черги.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 130 СК Українипередбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина -містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини

з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест

є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні

з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі

в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України 2004 року може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється,

а також яке значення має для них ця експертиза).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув увагу на зазначене вище, не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не встановив усіх фактичних обставин справи, відмовив позивачам за первісним позовом у задоволенні клопотання щодо призначення у справі судово-генетичної експертизи, без проведення якої неможливо встановити факт походження дитини. Без вирішення питання про встановлення факту батьківства неможливо вирішити заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги, оскільки вони є взаємопов`язаними.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк