ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1989/19 Справа № 200/9228/18 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі: Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року

по справі за позовом заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськанадійшла заява ОСОБА_1, заінтересовані особи Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків ОСОБА_1 (батько - ОСОБА_5, мати ОСОБА_6), з якими ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у неповнолітньому віці постійно проживав на території України.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі: Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у справі № 200/9229/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі: Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській областіна рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки надані суду докази свідчать про постійне проживання батьків заявника на території України до 24.08.1991 року з якими він неповнолітній разом проживав.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Бікін Хабаровського краю, РФ, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.12.1991 року.

У 1991 році, у віці 2-х місяців від народження, разом з батьками заявник прибув на територію України з республіки Азейбарджан.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просить встановити факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків ОСОБА_1 (батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_6.), з якими ОСОБА_1, у неповнолітньому віці, нібито постійно проживав на території України.

Разом з цим, на підтвердження вищевказаного факту що має юридичне значення, ОСОБА_1 надано довідку, виданої квартальним комітетом №21 Красногвардійського району м. Дніпра від 13.05.2014 року з якої вбачається, що заявник мешкав за адресою АДРЕСА_1 з лютого 1991 року по квітень 1997 року.

Проте, довідка від 13.05.2014 року видана Головою квартального комітету №21 є вторинним документом, який створюється на підставі інформації, що міститься в одному чи кількох первинних документах (домова книга, довідка про реєстрацію місця проживання особи, тощо).

Також, заявником не було надано жодних первинних документів на підставі яких Головою квартального комітету №21 було оформлено довідку від 13.05.2014 року.

Окрім того, у вказаній довідці від 13.05.2014 року, не зазначено конкретної дати початку та дати закінчення строку проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, що викликає сумніви в достовірності інформації зазначеної в довідці.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що факт проживання заявника на території України підтверджується його Свідоцтвом про базову загальну освіту, Серії НОМЕР_1, виданого 24.06.2005 року КЗО середньої загальноосвітньої НВК №51, та Атестатом серії НОМЕР_2 від 27.06.2007 року, виданого КЗО середньої загальноосвітньої НВК №51 і те,що з 1991 року по 1997 рік заявник навчався на території України.

Однак, враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.12.1991 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виникають сумніви щодо можливості його навчання, в вищезазначених учбових закладах, у період з 1991 року по 1997 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ, громадянами України:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознах, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено запис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом з батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", особи, зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Таким чином, навіть якщо ОСОБА_1 дійсно навчався та постійно проживав на території України у період після 24 серпня 1991 року, це не є підставою для визнання його громадянином України та документування паспортом громадянина України, на підставі передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України".

Виходячи з положень ст. 3 Закону України "Про громадянство України", особу може бути визнано громадянином України та документовано паспортом громадянина України:

- за ч.1, 2, 3 ст.3 Закону України "Про громадянство України" при підтвердженні фактів: перебування такої особи у громадянстві колишнього СРСР, постійного проживання станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року на території України та (або) внесення напису "громадянин України" у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України;

- за ч.4 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", якщо особа набула громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі: Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області підлягає задоволенню, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі: Шевченківського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича