ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 643/10217/16-ц

провадження № 22-ц818/1375/19

26 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевський О.М.

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2018 року, ухвалене суддею Єрмак Н.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про застосування недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про застосування до договору іпотеки № 2546 від 03.06.2016 року, наслідків недійсності нікчемного правочину, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувавши обтяження житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-1127 від 05.11.2009 року виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою житловий будинок, без її відома, на підставі підроблених документів було відчужено на електронних торгах ОСОБА_6 В подальшому, на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова її було виселено з вказаного житлового будинку.

Як тільки ОСОБА_1 стало відомо про відчуження будинку, вона оскаржила результати електронних торгів до суду, але під час розгляду справи будинок було продано ще раз відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судом першої інстанції накладено арешт на спірний будинок, але ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.05.2016 року ухвалу про забезпечення позову скасовано. Після чого 03.06.2016 року відповідачі уклали договір іпотеки з ОСОБА_4, предметом якого є спірний житловий будинок. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 року було повторно накладено заборону на відчуження спірного будинку.

Достовірно знаючи, що питання забезпечення позову остаточно не вирішено та скориставшись фактом наявності ухвали апеляційного суду, відповідачі уклали договір іпотеки та наклали заборону відчуження спірного будинку. Відповідачі усвідомлюючи можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про повернення будинку в натурі, уклали договір іпотеки та наклали обтяження на спірний будинок.

Оскільки дії відповідачів щодо укладення договору іпотеки були спрямовані на порушення Конституційних прав позивача на судовий захист, тому, посилаючись на ст. 228 ЦК України, просить позов задовольнити.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене за умов неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7

Скарга містить посилання на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були обізнані про наявність спірних правовідносин щодо вказаного будинку, а також про наявність певних заборон стосовно розпорядження ним, встановлених судом, діючи умисно з метою ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення по справі про повернення спірного будинку в натурі уклали договір іпотеки з ОСОБА_4, предметом якого є спірний житловий будинок та внесли відповідний запис про обтяження до реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначив, що дії відповідачів порушують конституційні права позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний правочин, а саме договір іпотеки від 06 червня 2016 року, не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, не є правочином щодо відчуження викраденого майна, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок. Встановлені в судовому засіданні юридичні факти не дають підстав для кваліфікації вказаного правочину за ст. 228 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2018 року яка міститься в матеріалах справи встановлено, що спірний будинок було придбано ОСОБА_8 на електронних торгах проведених Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження № 34336621 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відкритого Московським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ 18.09.2012 року.

Реалізація спірного домоволодіння відбулась в примусовому порядку у звязку з невиконанням позивачем в добровільному порядку рішень суду про стягнення боргу.

09 вересня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Онищенко С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4293, після чого ОСОБА_2 став власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Того ж дня у між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО та зареєстрованого в реєстрі за № 4289, після чого ОСОБА_10 стала власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

03.06.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 уклали договір іпотеки № 2546 з ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., предметом якого є житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. В рамках укладення іпотечного договору нотаріусом накладено обтяження на спірний будинок.

Підстави вважати цей договір нікчемним відсутні.

Крім того, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2018 року відмовлено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15, зазначено, що: «Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок».

Позивачем не доведено, що правочин укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та ОСОБА_4 має визнані вище ознаки.

До того ж позивачем не доведено, що цими правочинами порушено її права, оскільки будь-яких доказів, що підтверджували право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 суду не надано.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина