Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/19757/16-ц

провадження № 61-32037св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Таранська А. М.,

третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області

від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А. М., третя

особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просив визнати факт розрахунку ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року; припинити договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. 20 червня 2006 року, Р№ 11462, заборона № 73, та зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранську А. М. здійснити реєстрацію припинення обтяжень та іпотеки у зв`язку з припиненням договору іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 225М, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 16 % на рік строком до 20 червня 2011 року.

20 червня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. посвідчено договір іпотеки Р№ 11462 та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону № 73.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2009 року стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» достроково суму заборгованості за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року у розмірі 40437,89 доларів США, що еквівалентно 311 371,75 грн.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від

19 травня 2011 року відбулося повне погашення суми заборгованості за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2009 року у розмірі 313101,75 грн.

У жовтні 2011 року банк повторно звернувся з аналогічними вимогами до Індустріального районного суду Дніпропетровської області та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 442 542,05 грн, що еквівалентно 55389,07 доларів США, а з урахуванням уточнень 131 170 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1950 грн та 200 грн солідарно з ПАТ «Акцент-Банк».

Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Також позивач зазначав, що експертним дослідженням, проведеним під час судового провадження судовим експертом з економічних питань, було встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 225М від 19 червня 2006 року перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 вересня 2014 року, відсутня.

При цьому, сума заборгованості від суми кредитних коштів 50 000,00 доларів США з урахуванням проплат згідно квитанції та виконання судового рішення погашена більше на 40 316,55 доларів США (всього з 19 червня 2006 року по поверненню тіла кредиту ОСОБА_1 сплачено 91 220,04 доларів США та процентів

18 958,51 доларів США), тобто ОСОБА_1 було здійснено повний розрахунок з АТ КБ «ПриватБанк» з переплатою.

З огляду на вказане та враховуючи проведення повного розрахунку за кредитним договором, позивач вважає, що договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. 20 червня 2006 року, Р№ 11462, заборона № 73, підлягає припиненню, у в`язку із чим просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано факт розрахунку ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року. Припинено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. 20 червня 2006 року, Р№ 11462, заборона № 73. Зобов`язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранську А. М. здійснити реєстрацію припинення обтяжень та іпотеки у зв`язку з припиненням договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. 20 червня 2006 року, Р№ 11462, заборона № 73.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав умови кредитного договору № 225М від 19 червня 2006 року, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов`язання за договором іпотеки Р№ 11462 від 20 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М., підлягають припиненню, а отже і запис про обтяження на підставі вказаного договору іпотеки підлягає припиненню шляхом зобов`язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, а саме реєстрацію припинення обтяжень та іпотеки у зв`язку з припиненням договору іпотеки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А. М. задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що з урахуванням вимог пункту 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від

25 грудня 2015 року № 1127, у суду першої інстанції не було підстав зобов`язувати нотаріуса проводити реєстраційні дії. Крім того матеріали справи не містять доказів належного виконання позивачем зобов`язань по кредитному договору, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для визнання іпотеки припиненою.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції невмотивовано відхилив висновок експерта з економічних питань про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, при цьому нічим не обґрунтовуючи висновок про наявність заборгованості позивача перед банком. Також судом зроблено помилкові висновки щодо відсутності можливості у нотаріуса виконати рішення суду в частині вимог про припинення договору іпотеки, оскільки для реального відновлення прав позивача на володіння та розпорядження своїм майном саме такі вимоги вбачаються ефективним засобом юридичного захисту в розумінні статті 13 Конвенції та Протоколу № 1.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/19757/16-ц і витребувано її з Приморського районного суду м. Одеси.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

29 травня 2018 року справу № 522/19757/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу № 607/3864/17 призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 19 червня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 225М, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 16 % на рік строком до 20 червня 2011 року.

20 червня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. посвідчено договір іпотеки Р№ 11462 та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону №73.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2009 року стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» достроково суму заборгованості за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року у розмірі 40437,89 доларів США, що еквівалентно 311 371,75 грн.

Постановою заступника начальника першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19 травня 2011 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2597/09 від

17 червня 2009 року у зв`язку із наданням ОСОБА_1 квитанцій про погашення боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 313 101,75 грн.

Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 131 170 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1950 грн і 200 грн солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», відмовлено.

Згідно із експертним дослідженням № 78 від 02 вересня 2014 року, проведеним судовим експертом з економічних питань, встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №225М від 19 червня 2006 року перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 вересня 2014 року, відсутня.

При цьому, сума заборгованості від суми кредитних коштів 50 000,00 доларів США з урахуванням проплат згідно квитанції та виконання судового рішення погашена більше на 40 316,55 доларів США (всього з 19 червня 2006 року по поверненню тіла кредиту ОСОБА_1 сплачено 91 220,04 доларів США та процентів 18 958,51 доларів США), тобто ОСОБА_1 було здійснено повний розрахунок з АТ КБ «ПриватБанк» з переплатою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так

і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

Отже, для вирішення питання про припинення іпотеки суди повинні встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником.

За такого висновку наслідком та належним способом захисту прав іпотекодавця є визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором.

Також суди встановили, що на підставі іпотечного договору нотаріус наклав заборону відчуження об`єктів нерухомого майна до моменту повного виконання зобов`язань позичальником перед іпотекодержателем за кредитним договором.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації

у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріально-правові вимоги позивача у цивільній справі мають бути спрямовані на захист його прав, свобод чи інтересів, порушених або оспорюваних особою,

з якою у позивача виник спір, відповідно, яка має відповідати за позовом.

У справі, яка розглядається, спір фактично виник між позичальником та позикодавцем (АТ КБ «ПриватБанк»), який відмовляється визнати факт повного погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та видати відповідну довідку, необхідну для реєстрації зняття заборон, тобто відповідачем у справі повинен бути АТ КБ «ПриватБанк», однак звертаючись до суду з цим позов, ОСОБА_1 відповідачем визначив приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до статей 33, 119 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі

№ 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, апеляційний суд позивачеві ОСОБА_1 відмовив у задоволенні позову до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А. М.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а касаційна скарга - без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило