Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/1391/17

провадження № 61-34537св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Компас»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року в складі судді Трусової Т. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Компас» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Компас» (далі - ТОВ фірма «Компас») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 36 961,29 грн.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ фірма «Компас» обслуговує будинок АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_1 є власником квартир № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , розташованих у зазначеному будинку. Протягом серпня 2014 року - серпня 2016 року відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій. Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов`язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги, однак в період з серпня 2014 року по серпень 2016 року зазначені обов`язки нею не виконувались, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01 вересня 2016 року складає 36 961,29 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року, позовні вимоги ТОВ фірма «Компас» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ фірма «Компас» 36 961,29 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги та 1 600 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що законними і обґрунтованими є позовні вимоги ТОВ фірми «Компас» про стягнення з власника квартир АДРЕСА_1 заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку і прибудинкової території та послуги з централізованого опалення за період з серпня 2014 року по серпень 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 753/1391/17і витребувано її з Дарницького районного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Сердюка В. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції не надано правове обґрунтування та не доведені фактичні обставини справи. ТОВ фірма «Компас» не є належним позивачем, між сторонами відсутні договірні правовідносини.

Заперечення на касаційну скаргу

ТОВ фірма «Компас» подала заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , а судові рішення залишити без змін. Вважає, що рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального законодавства. Зазначає, що правовий статус сторін та факт надання послуг є доведеними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право власності від 13 жовтня 2006 року (а. с. 6, 7).

Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 179/0/5-06 від 27 вересня 2006 року на підставі Авізо № 311 від 27 березня 2007 року житловий будинок АДРЕСА_1 передано на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ фірма «Компас» та розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації № 755 від 29 червня 2006 року ТОВ фірма «Компас» визначена виконавцем житлово-комунальних послуг указаного будинку (а. с. 10 -13).

Також судом встановлено, що в період з серпня 2014 року по серпень 2016 року позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, які відповідач не оплатив, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01 вересня 2016 року становить 36 961,29 грн. (а. с. 8, 9).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) балансоутримувач будинку - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального та поточних ремонтів та утримання, забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку і прибудинкової території та послуги з централізованого опалення за період з серпня 2014 року по серпень 2016 року.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що з ТОВ фірма «Компас» не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, а тому у нього відсутні зобов`язання щодо сплати вказаної заборгованості є необґрунтованими.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої вказаної статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 462/4403/15-ц.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська