Дата документу 02.10.2019 Справа № 310/8505/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/8505/18Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М.
Пр. № 22-ц/807/2554/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року

у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2010 року станом на 26 вересня 2018 року у розмірі 27399,33 грн. , яка складається із: 5013,46 грн. - заборгованості за кредитом, 14105,68 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 6499,27 грн. - заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1280,92 грн. - штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що відповідно до заяви б/н від 19.07.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється Банком і він дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Якщо на дату нарахування процентів уся сума кредиту використана, то сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, в зв`язку із чим станом на 26 вересня 2018 року має вищезазначену заборгованість в розмірі 27399,33 грн.

В автоматизованому порядку у цій справі визначено суддю суду першої інстанції Вірченко О.М. (а.с. 39).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 46) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року (а.с. 52-53) позов Банку у цій справі задоволено.

Ухвалою суду першої інстанції від 04 лютого 2019 року (а.с. 83) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд (а.с.64-69), справу призначено до розгляду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року (а.с. 179-181) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 19.07.2010 року у розмірі 23460,62 грн., судовий збір в розмірі 1508,71 грн., а всього - 24969,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 187-192) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 194).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 117).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Криловою О.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 200-201).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.126).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк надав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 205-216).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом, з них: 11 суддів - у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

У період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 204).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Подліяновою Г.С. замінено суддю Крилову О.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.218-219).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кримською О.М. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с.220-221).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що Банк, як позивач, із вищезазначеним рішенням суд першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини відсотків та штрафів на загальну суму 3938,71 грн. (розрахунок: заявлено позовних вимог на суму 27399,33 грн. - сума задоволених позовних вимог 23460,62 грн.) в апеляційному порядку не оскаржував.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника оскаржує рішення суду першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог Банку у цій справі.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в мажах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог Банку.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що задовольняючи позов банку частково, суд першої інстанції керувався ст. ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України та виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині рішення, що є предметом апеляційного оскарження, можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно встановив строк закінчення дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки - до 03/18 року (а.с.126), при цьому, він помилково стягнув з відповідача на користь Банку пеню у сумі 3249,63 грн., яка була безпідставно нарахована Банком відповідачу в межах позовних вимог, але після закінчення строку договору, тобто після 31.03.2018 року, зокрема: за період з 01.04.2018 року по 30.09.2018 року включно.

У зав`язку із чим, зменшенню у цій справі підлягає розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Банку:

- пені до 3249,64 грн. (розрахунок: стягнуто судом всього пені за рішенням суду за період з 30.09.2017 року по 30.09.2018 року у розмірі 6499,27 грн. - сума безпідставно нарахованої Банком відповідачу пені після закінчення строку договору за період з 01.04.2018 року по 30.09.2018 року включно у сумі 3249,63 грн.);

- загальної суми заборгованості до 20212,99 грн. (розрахунок: 5013,46 грн. - заборгованості за кредитом + 11947,89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих Банком до закінчення строку дії договору (картки) - до 31.03.2018 року + 3249,64 грн. пені за період з 30.09.2017 року по 31.03.2018 року);

- судового збору до 1299,86 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком при подачі позову до суду першої інстанції 1762,00 грн. (а.с.1) * сума задоволених позовних вимог Банку у цій справі з урахуванням позиції апеляційного суду 20212,99 грн./ сума заявлених позовних вимог Банком 27399,33 грн.);

- а всього до 21512,85 грн. (розрахунок: загальна сума заборгованості 20212,99 грн. + судовий збір 1299,86 грн.).

В іншій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, викладену в його запереченнях на позов Банку, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до укладеного із Банком договору № б/н від 19.07.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 УК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета - заява від 19.07.2010 року (а.с.10) разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом на цій анкеті - заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Ч. ч. 1-3 ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Банк надав до суду першої інстанції анкету-заяву від 19.07.2010 року (копія а.с.10), підписану ОСОБА_1 , яка свідчить про те, що останній ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Таким чином, зазначена анкета - заява з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг ПРИВАТБАНК та інш. є договором між Банком та відповідачем про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск Банком строку звернення до суду, то суд першої інстанції правильно встановив таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно вважав, що на позовні вимоги Банку у цій справі розповсюджується загальний строк позовної давності щодо основного боргу та річний строк щодо неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В цих договірних відносинах строк виконання зобов`язання в цілому припадає на останній день строку дії картки.

З наданої Банком довідки про видані ОСОБА_1 картки вбачається, що останньому видавались карти № НОМЕР_1 19 липня 2010 року з терміном дії 04/13 та № НОМЕР_3 від 19 квітня 2014 року з терміном дії 03/18, тобто строк дії картки встановлений до 31 березня 2018 року. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом у відповідності із наданим позивачем розрахунком заборгованості позивач здійснив 14.01.2018 року, тому строк позовної давності, звернувшись до суду 08 жовтня 2018 року, позивач в даному випадку не пропустив.

Заборгованість за кредитом у розмірі 5013,46 грн. повністю підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19.07.2010 року (а.с. 5-9), тому суд першої інстанції правильно вважав, що остання підлягає стягненню з відповідача на користь Банку у повному обсязі.

Що стосується відсотків, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь Банку у цій справі відсотки, які нараховані Банком станом на 31 березня 2018 року у сумі 11947,89 грн., тобто в межах строку дії договору, який дорівнює строку дії картки - до 03/18 (а.с.126) з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, яка є обов`язковою для застосування судами в силу вимог ст.. 263 ч. 4 ЦПК України, та за змістом якої: зі спливом строку кредитування припиняється право позивача (Банку) нараховувати проценти за кредитом, передбачені кредитним договором, але останній набуває права на застосування до боржника відповідальності, яка передбачена положеннями ст. 625 ЦК України.

Визначаючи розмір пені з 30.09.2017 року у цій справі, яка підлягала стягненню з відповідача у цій справі, суд першої інстанції правильно врахував положення ст. 258 ЦК України (спеціальний річний строк позовної давності).

Так, судом першої інстанції було правильно встановив, що Банк звернувся до суду 30 вересня 2018 року, здавши позовну заяву в цей день до відділення пошти (конверт а.с. 37), тому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України пеня підлягає стягненню за період з 30 вересня 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову в частині задоволення позовних вимог банку в іншій частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. Ч. 2, 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Банку пені до 3249,64 грн., загальної суми заборгованості до 20212,99 грн., судового збору до 1299,86 грн., а всього до 21512,85 грн.; в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково при вищевикладених обставинах, він має право на стягнення з Банку у цій справі судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі у розмірі 313,47 грн. (розрахунок: сплачено відповідачем судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у розмірі 2643,00 грн. (а.с. 186) замість належного розміру судового збору 2263,06 грн. пропорційно до частини оскаржуємого рішення про задоволення позовних вимог Банку ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком при подачі позову до суду першої інстанції у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1)* сума задоволених позовних вимог 23460,62 грн./сума заявлених позовних вимог Банком на суму 27399,33 = 1508,71 грн. - це судовий збір, сплачений Банком в першій інстанції в частині рішення про задоволення позову *150%/100%) *3249,63 грн. - сума пені, на яку задоволено апеляційну скаргу відповідача (розрахунок: 6499,27 грн. - 3249,64 грн.)/сума задоволених позовних вимог Банку за рішенням суду 23460,62 грн.).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367 - 369, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () пені до 3249,64 грн., загальної суми заборгованості до 20212,99 грн., судового збору до 1299,86 грн., а всього до 21512,85 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 313,47 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.