ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/10292/18

провадження № 22-ц/818/4016/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року в складі судді Шишкіна О.В.,

у с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2018 року він залишив автомобіль біля будинку № 9 по вул . Університетській в м. Харкові. Близько 14 год. йому повідомили, що транспортний засіб отримав значні пошкодження внаслідок падіння скла з вікна квартири, власником якої є відповідач. Згідно з звітом № 17/06/2018 дослідження спеціаліста-товарознавця, складеним 30 червня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , матеріальні збитки, завдані в результаті пошкодження автомобіля № НОМЕР_1 внаслідок падіння скла з вікна, складають 84 817, 84 грн.

Вказаною ситуацією йому завдано моральних страждань, оскільки він був вимушений відриватися від звичайних робочих і повсякденних справ, витрачати свій час і зусилля на відновлення прав в судовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 84 817,84 грн., 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та вирішити питання про судові витрати.

11 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що його вина в падінні скла з вікна квартири не доведена. Позивачем не надано доказів того, що його майно утримується в неналежному стані. Вказує, що вікно розбилося внаслідок сильного пориву вітра, швидкість якого в цей день складала 13 м/с. Крім того, транспортний засіб позивача був припаркований з порушенням правил дорожнього руху. Тому вважає, що підстави для покладення на нього обов`язку відшкодовувати шкоду відсутні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 84 817,84 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1948,18 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеність позовних вимог, оскільки на підтвердження вимог позивач надав належні та допустимі докази.

11 липня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з висновком Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області від 24 червня 2018 року в діях власника квартири відсутні ознаки злочину, передбаченого статтею 194 КК України, зокрема відсутній факт умисного пошкодження автомобіля позивача, пошкодження відбулось внаслідок розбиття скла вікна квартири. Крім того, тимчасові мешканці вказаної квартири пояснили, що причиною розбиття скла є пориви вітру, які в той день сягали 13 м/с, та за школою Бофорта вважаються сильними. Вказує, що до спірних правовідносин суд не застосовав положення статті 323 ЦК України, яка передбачає, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильним, підтверджуються належними доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником автомобіля BMW Х4, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .05 червня 2018 року автомобіль, який був залишений позивачем біля будинку № 9 по вул. Університетській в м . Харкові, був пошкоджений падінням скла. Факт пошкодження автомобіля підтверджується протоколом огляду місця події від 05 червня 2018 року, складеним слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області.

У висновку оперуповноваженого Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області ст. лейтенанта поліції Кускова М.О. за результатами перевірки по зверненню ОСОБА_1 в поліцію від 24 червня 2018 року встановлено, що пошкодження автомобіля спричинило відкрите вікно, розташоване на 4 поверсі АДРЕСА_1 .З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач в порушення вимог статті 151 ЖК не утримував вказане майно у належному стані, внаслідок чого автомобіль позивача був пошкоджений в результаті падіння скла з вікна.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 323 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції правильно врахував відсутність в матеріалах справи даних, які б свідчили про те, що належне позивачу майно було пошкоджене внаслідок простого випадку (казусу), тобто за таких обставин, які не містять ознак вини суб`єкта.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених по справі вимог з огляду на статтю 1166 ЦК України, згідно з якою заподіяна позивачу шкода має бути відшкодована винною особою, що її завдала, тобто відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання відповідача на те, що належний позивачу автомобіль був припаркований з порушенням правил дорожнього руху на висновки суду не впливають, оскільки питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в межах даної цивільної справи не розглядалося.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

О.Ю.Тичкова