ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 версня 2019 року

м. Київ

справа № 523/7190/14-ц

провадження № 61-2387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинська М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Головне управління Державної імміграційної служби в Одеській області,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року в складі судді Малиновського О. М., та на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив звернути стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 27 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ «Державний ощадний банк України»,шляхом продажу квартири з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з іпотечної квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову банк зазначав, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_5 та банком укладений кредитний договір, за яким у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, утворилась заборгованість, яка станом на 13 травня 2015 року складає 622 521,55 грн.

На забезпечення виконання даного кредитного договору між банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 того ж дня укладений іпотечний договір, предметом якого є належна іпотекодавцям квартира. Оскільки, вимогу банка про погашення богу ОСОБА_5 не виконав, банк просив у судовому порядку вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки від 27 червня 2006 року недійсним у зв`язку з тим, що договір іпотеки був укладений без дозволу органу опіки та піклування.

В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_1 указував, що на момент укладання договору в спірній квартирі проживали та були зареєстровані його малолітні діти.

Також ОСОБА_1 просив застосувати до вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» наслідки пропуску позовної давності, зазначивши, що право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки виникло в 2006 році, однак із позовом банк звернувся лише в 2014 році.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 з досягненням повноліття також звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки від 27 червня 2006 року недійсним.

Указував, що при укладенні даного договору були порушені його права на житло як малолітньої дитини, яка на момент його укладення була зареєстрована та проживала в квартирі - предметі договору іпотеки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року первісний позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 622 521,55 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 802 870 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог первісного позову та зустрічних позовів відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду в межах позовної давності, а оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, суд виходив із того, що позов поданий із пропуском позовної давності.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2016 року змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки. В іншій частині рішення суду пешої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. При цьому, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки суд уважав необхідним відмовити в зв`язку з тим, що внаслідок укладення оспорюваного договору права неповнолітнього ОСОБА_4 порушено не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення та клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року до завершення розгляду касаційної скарги.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Уважає, що суди безпідставно не застосували позовну давність та не врахували, що право банку на звернення до суду з даним позовом виникло в 2006 році, а тому позов поданий у 2014 році після спливу позовної давності.

Аналіз касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення в даній справі оскаржуються в частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення банку на касаційну скаргу, в якому він залишити її без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 червня 2006 року ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 772-н, відповідно до умов якого останньому було надано 205 030 грн на п`ять років зі сплатою процентів за його користування в розмірі 17% річних із терміном погашення заборгованості до 27 червня 2011 року.

Додатковою угодою від 27 червня 2006 року №1 до вказаного кредитного договору його сторони визначили, що кредит в розмірі 205 030 грн надається окремими траншами за відновлюваною кредитною лінією в період до 27 червня 2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу.

27 червня 2006 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в якості іпотеки належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 .

На час укладання договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_2 за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_5 належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 697 868,48грн.

Згідно з наданим банком звітом про незалежну оцінку від 02 лютого 2016 року ринкова вартість іпотечної квартири складає 802 870 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають зазначеним вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основногозобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону України, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки).

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц.

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах може бути здійснене на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 523/10225/15-ц.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив застосувати до вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» наслідки пропуску строку позовної давності.

Оскільки вимогу про дострокове погашення кредиту та заборгованості за кредитним договором банк направив позичальнику 08 листопада 2007 року з указаним строком виконання вимоги - до 02 грудня 2007 року, то позовна давність для звернення банку до суду з даним позовом розпочалася 03 грудня 2007 року та закінчилася 02 грудня 2010 року, а з даним позовом банк звернувся до суду в травні 2014 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12).

З огляду на викладене, визначених законом підстав для нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом та неустойки (пені) за межами зміненого строку виконання умов договору в банку не було.

Ураховуючи викладене, наявні правові підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку зі спливом позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості станом на грудень 2007 року, а саме на момент звернення банку до боржника з вимогою, а також у зв`язку з припиненням права банку нараховувати проценти за користування кредитом та неустойки (пені) після спливу визначеного договором строку кредитуваня.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

З огляду на викладене, наявні правові підстави для скасування судових рішень і прийняття нового рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову в даній справі.

Керуючись статтями 400, 409, 412,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року в частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Головне управління Державної імміграційної служби в Одеській області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. В. Коротун

В. І. Крат