ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9389/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/79/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін - представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/9389/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Наталія Євгенівна про визнання заповіту не дійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про визнання заповіту складеного від імені ОСОБА_7, посвідченого нотаріально 15 жовтня 2010 року в реєстрі за №4291, недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що в ОСОБА_7 не було намірів складати заповіт на користь відповідача, вказувала, що ОСОБА_7 свою частку у ТОВ «Європа» хотіла залишити племінниці. Позивача вважає, що підпис та напис, що містяться в заповіті ОСОБА_7 не належать, що свідчить про відсутнє волевиявлення на складання заповіту на користь відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, від . ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 поступила апеляційна скарга, в якій сторона позивача просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, визнавши заповіт ОСОБА_7 від 15 жовтня 2010 року недійсним.

Скаржник зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги доводи позивача про наявність розбіжностей у висновку судового експерта, зокрема, в датах складання заповіту - 2015 та 2010 роки та інших невідповідностях, вважаючи це звичайною опискою.

Вважає необґрунтованою відмовою суду в клопотанні позивача про допит експерта, який проводив почеркознавчу експертизу.

Від ОСОБА_4 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначає , що судова почеркознавча експертиза була проведена належним чином, відповідно до тих запитань, які судом ставилася на вирішення експертів. Також, вказує що суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що в висновку експертизи помилково зазначено про посвідчення заповіту 15 жовтня 2015 року, оскільки заповіту, який був би оформлений в цей день не існує.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 26 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7

15 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. за реєстровим номером №4291 посвідчено заповіт на належне ОСОБА_7 майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на все що буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним

В оскаржуваному заповіті зазначається, що заповідачу роз'яснено зміст статей 1241,1248, 1254,1307 Цивільного кодексу України.

У заповіті зазначено, що до підписання заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 та підписаний нею власноручно у присутності нотаріуса.

Також, в заповіті ОСОБА_7 особисто, рукописним текстом, зазначила, що на її прохання текст заповіту з її слів записано нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів і зачитано нею вголос, відповідає її дійсним намірам і волі та вчинений без погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Крім того, вказано, що, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є., скріплено печаткою та зареєстровано у реєстрі за №4291. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких залишено на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а інший видано заповідачу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про дотримання вимог закону при посвідченні оскаржуваного заповіту, виходячи з вимог ст. 1247 ЦК України є обґрунтованими.

Разом з тим,колегія суддів вважає, що позивач не надала доказів, що заповіт містить порушення, через які його слід вважати не дійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що у висновку судового експерта вбачаються розбіжності в датах складання заповіту- 2015 та 2010 року колегія вважає не обґрунтованими, оскільки існування будь якого іншого заповіту вчиненого від імені ОСОБА_7, окрім як від 15 жовтня 2010 року з матеріалів справи не вбачається та доказів сторонами з цього приводу не надавалося, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дослідженню підлягав заповіт , зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій з номером 4291, а дата 2015 рік є опискою, яка не може бути підставою для визнання заповіту не дійсним.

При цьому, саме висновки судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №50/51/18-22 від 06.04.2018 року підтверджують виконання підпису у заповіті та запису у реєстрі нотаріальних дій, безпосередньо заповідачем ОСОБА_8, що свідчить про її вільне волевиявлення на випадок смерті розпорядитися своїм майном на власний розсуд.

Посилання в доводах апеляційної скарги про те, що для проведення судово- почеркознавчої експертизи, було використано для дослідження взірці документів, які ставлять під сумнів позивача в їх достовірності щодо підпису на них заповідача ОСОБА_8, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки для проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи надавалися ряд документів, які містили вільні зразки підписів та почерку заповідача ОСОБА_7, які були достатніми для належного дослідження експертом запитань, поставлені судом.

Будь- яких інших доказів, на обґрунтування своїх позовних вимог, які б свідчили про наявність підстав, за яких оскаржуваний заповіт може бути визнано не дійсним, стороною позивача не надано .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. С

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Установивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з'ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті, нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема, послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б мали наслідком недійсність заповіту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 26 лютого 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Хома М.В.