Провадження № 22-ц/802/932/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення незаконно списаних коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення незаконно списаних коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у Відділенні «Луцьке» АТ «Альфа-Банк» нею було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 . 18.09.2018 на її номер мобільного телефону прийшли СМС з повідомленням про здійснення операцій на суму 750,00 грн. При цьому дану операцію вона не здійснювала, третіх осіб на її здійснення не уповноважувала, жодній особі не повідомляла про свій пін-код до картки та CVV-код та не реєструвалась у системі LiQPAY . Відразу після несанкціонованого списання кредитних коштів вона звернулась на телефон гарячої лінії банку, повідомивши про несанкціоноване списання грошових коштів та заблокувала картку. Того ж дня вона звернулась до банку із незгодою з операціями за своїм картковим рахунком та про повернення своїх коштів, оскільки не порушувала умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла про свій пін-код до картки та CVV-код, не реєструвалась у системі LiQPAY та фізично не підтверджувала на здійснення банківських операцій, однак у задоволенні її заяви було відмовлено. В подальшому вона звернулась до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинської області з повідомленням про вчинення злочину, яке було зареєстровано в ЄРДР під №0003466 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь незаконно списані з рахунку кошти в розмірі 750,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що у випадку списання коштів з рахунку позивача здійснення транзакції не супроводжувалось надісланням смс-повідомлення чи здійснення дзвінка на фінансовий номер користувача з метою підтвердження авторизації. Від банку не отримувалось смс-повідомлення, дзвінок про підтвердження для зняття коштів, а було повідомлено вже про результати списання коштів. Позивач вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів вини позивача у несанкціонованому списанні коштів. Банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що твердження позивача про відсутність повідомлень банку про здійснення операцій не відповідають дійсності, оскільки сам позивач вказує на наступне: 18.09.2018 о 09:00 я прочитала наступні смс-повідомлення, які надійшли від АТ «Альфа-Банк»:

-«Kartka НОМЕР_1 uspishnaoperaciya +1.00 UAN 18.08.18 03:07 LOOKUPCODE:908473; UADostupno: 1310.30 UAN»;

-«Kartka НОМЕР_1 uspishnaoperaciya -1.00 UAN 18.08.18 03:07 LOOKUPCODE:908473; UADostupno: 1309.30 UAN».

Технологія look-up - один із способів аутентифікації, що здійснюється банком. В рамках даної технології ідентифікація клієнта виконується шляхом блокування незначної суми на рахунку клієнта з одночасним направленням коду у вигляді смс-повідомлення на мобільний телефон клієнта, введенням якого клієнт підтверджує, що він є власником карти та надає дозвіл на проведення операції,а тому позивач помилково вважає, що банк не повідомляв клієнта про проведення операцій.

З посиланням на умови укладеного сторонами договору банк вказує, що він належним чином повідомив клієнта про проведення фінансової операції та, отримавши підтвердження (шляхом введення коду, що був направлений на телефон клієнта), провів фінансову операцію.

Крім того, відповідач вказує, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю, як помилково відкрите (постанова Верховного Суду від 15.05.2019 в справі № 761/10509/17), оскільки апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження. Так, апеляційну скаргу подано 20.08.2019, повний текст рішення складено судом першої інстанції 19.07.2019, а відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що повний текст судового рішення отримано нею 25.07.2019, однак вважає, що подає апеляційну скаргу в межах строку апеляційного оскарження та не просить про його поновлення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що списання коштів відбулося з рахунку за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ОСОБА_1 Доводи позивача про те, що вона не розголошувала даних ПІН коду та СVV-код та не підтверджувала здійснення банківських операцій ґрунтуються лише на поясненнях останньої та доказами не підтверджені.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено що 11.01.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в результаті чого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 у валюті - гривня.

18.09.2018 на номер мобільного телефону ОСОБА_1 прийшли СМС з повідомленням про здійснення операцій, зокрема на суму 750,00 грн.

Цього ж дня позивач зателефонувала на гарячу лінію ПАТ «Альфа-Банк» та повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів. Картка була заблокована.

Згідно виписки по рахунку кредитної картки DebitGoldMasterCard ОСОБА_1 за період з 05.09.2018 по 18.09.2018 зазначено переказ, а саме: «покупка (Liqpay*Superdil, DN-SK, UA, MCC 5947)» на суму 750,00 грн. Датою проведення операції зазначено 18.09.2018 року о 04:09 год. (а.с. 3, 152-156).

Того ж дня позивач звернулась до банку із незгодою з операціями за своїм картковим рахунком та про повернення своїх коштів, оскільки не порушувала умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла про свій пін-код до картки та CVV-код, не реєструвалась у системі LiQPAY та фізично не підтверджувала на здійснення банківських операцій, однак у задоволенні її заяви було відмовлено (а.с. 4, 5).

В подальшому вона звернулась до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинської області з повідомленням про вчинення злочину, яке було зареєстровано в ЄРДР за №0003466 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України.

Відомостей про хід розслідування матеріали справи не містять.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім того, відповідно до пунктів 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року№ 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Опротестована позивачем операція від 18.09.2019 банком була здійснена з авторизацією. На номер мобільного телефону позивача НОМЕР_3 було направлено push-повідомлення з кодом підтвердження (запит на авторизацію) по транзакції, яка була здійснена 18.09.2018:

-«Kartka НОМЕР_1 uspishnaoperaciya +1.00 UAN 18.08.18 03:07 LOOKUPCODE:908473; UADostupno: 1310.30 UAN»;

-«Kartka НОМЕР_1 uspishnaoperaciya -1.00 UAN 18.08.18 03:07 LOOKUPCODE:908473; UADostupno: 1309.30 UAN».

Вказане підтверджується і позивачем в позовній заяві та доданими позивачем роздрукованими копіями смс-повідомлень (а.с. 7-8).

Транзакції проведена коректно з введенням CVV коду.

Таким чином банком було виконано зобов`язання щодо інформування користувача електронного платіжного засобу про здійснення операції, що зазначені в п. 4 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705.

Після блокування картки за дзвінком позивача успішних операцій списання коштів за рахунком позивача не зафіксовано.

Відповідно до п. 4.2.5 Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб клієнт зобов`язаний особисто користуватися карткою, виписаною на його ім`я, не передавати її в користування третім особам і вжити всіх можливих заходів для запобігання її втрати.

Пунктом 9.6. договору, укладеного сторонами, визначено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту надання банку заяви про блокування коштів на рахунку.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Вирішуючи спір, врахувавши наведені вище норми права та обставини справи, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді