АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/260/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310000000 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_5;

відповідач ОСОБА_6;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, ухваленого у складі судді Мазай Н.В., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 травня 2002 року ОСОБА_5 розірвав шлюб з ОСОБА_7 про що Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гродищенського управління юстиції у Черкаській області складено відповідний запис № 70 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу № 085114.

Після розірвання шлюбу відповідач отримала прізвище «Сергеєва» та почала проживати окремо від позивача.

В 2004 році між сторонами завязалися сімейні стосунки і вони почали спільно проживати в гуртожитку, що по вул. Соборна (Леніна) 5а в м. Монастирище Черкаської області в кімнаті № 33.

Як відповідач так і позивач не бажали відразу ж після створення сім'ї вдруге та спільного проживання, реєструвати шлюб, оскільки мали намір визначитися, щодо можливості подальшого спільного проживання та ведення спільного побуту як одна сім'я.

Так, починаючи з 2004 року позивач почав проживати з відповідачем і разом сприяли поліпшенню відносин в сім'ї, з метою її збереження. За час проживання як в офіційному шлюбі так ї в незареєстрованому, дітей у сторін не було, однак, це не стало причиною розірвання відносин і сторони продовжували жити разом за вказаною адресою, разом відвідували своїх друзів та знайомих, приймали гостей в своїй кімнаті, спільно святкували свої дні народження та інші свята при нагоді. Згодом сторони вирішили придбати власне житло і 22 червня 2006 року ними було придбано будинок №29 по вул. Дзержинського, в с. Нове-Місто Монастирищенського району Черкаської області.

Вказаний будинок було оформлено на відповідача, як на єдиного власника. Через короткий проміжок часу після придбання даного будинку, сторони переїхали проживати в цей будинок. Проживаючи в ньому вони разом докладали зусиль для поліпшення своїх житлово-побутових умов, як в самому будинку так і на подвір'ї.

16 березня 2010 року між позивачем та відповідачем вдруге було зареєстровано шлюб.

Однак, в подальшому сімейні відносини між сторонами погіршилися і згодом сторони прийняли рішення про розірвання шлюбу.

За час проживання без реєстрації шлюбу сторонами спільно було набуто у власність один будинок та речі загального вжитку, що знаходяться у будинку. Спільної згоди поділу вказаного майна сторони дійти не можуть, тому саме з даного приводу виникає необхідність у позивача звернутися до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_5 просив суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_7 з 01 квітня 2005 року до 16 березня 2010 року

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_7 в період часу з квітня 2005 року до 15 березня 2010 року. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2018 року виправлено описку допущену в рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що як вбачається із тексту позовної заяви позивач не міг чітко зазначити момент початку їхнього спільного проживання, не знав номера кімнати в якій вона проживала, не надав жодних письмових доказів, які свідчили б про спільне проживання.

Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою її клопотання про виклик свідків, також вона клопотала про витребування у позивача паспорта громадянина України, в частині сторінок з реєстрації шлюбу та місця проживання, однак було залишено судом поза увагою. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог частини 8 статті 83 ЦПК України, прийняв до уваги покази позивача як свідка.

18 лютого 2019 року ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов про проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у періоду часу з квітня 2005 року до 15 березня 2010 року, підлягає до задоволення, так як факт спільного проживання сторін без шлюбу підтверджується показами свідків на підставі яких судом встановлено, що відносини сторін носили усталений характер, що притаманний подружжю. Стороною відповідача доказів протилежного, суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 травня 2002 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 березня 2018 року серія 1 -СР № 085114 (а.с.7).

16 березня 2010 року сторонами знову було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20 березня 2018 року серія 1 -СР № 153474 (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 22 червня 2006 року ОСОБА_6С придбала за 26460 грн. будинок у ОСОБА_8, який знаходиться за адресою: по вул. Дзержинського, 29 с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області (а.с.9).

21 квітня 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 квітня 2018 року, виданого Монастирищенським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, серія І-СР № 085119 (а.с.33).

Заперечуючи позов ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_7 пояснила, що позивач у будинку по вул. Дзержинського, 29 с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області був зареєстрований з 19 січня 2007 року і саме з цього часу вони почали проживати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу

Згідно пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги роз'яснення, викладені в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги вірно взяв до уваги покази свідків, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, рябець Л.І., ОСОБА_13, з яких вбачається, що сторони дійсно разом проживали як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по березень 2010 року та вели спільне господарство.

На спростування доводів позивача та показів свідків відповідач належних та допустимих доказів не надала.

Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія судів не може прийняти доводи апелянта, як на підставу для скасування рішення суду, а саме те, що судом першої інстанції залишено поза увагою її клопотання про витребування у позивача паспорта громадянина України, в частині сторінок з реєстрації шлюбу та місця проживання, оскільки посилання відповідача на наявність реєстрації позивача за адресою : вул. Калашника, 18 с. Нове Місто Монастирищенського району та відсутність реєстрації позивача в гуртожитку за адресою: вул. Леніна, 5 м. Монастирище, не може з достовірністю свідчити про відсутність спільного проживання сторін як чоловіка та дружини та не спростовує покази свідків. А в ході дачі пояснень у справі відповідачка вказала, що у будинку по вул. Дзержинського, 29 с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області позивач був зареєстрований з 19 січня 2007 року і саме з цього дня вони стали проживати разом однією сім»єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення дотримався норм матеріального та процесуального права, та вірно встановив природу виникнувших правовідносин, надав належну оцінку обставинам справи, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.