РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №221/1282/19 за позовом ОСОБА_1 до Старогнатівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 4,28 га, розташовану на території Старогнатівської сільської ради Волноваського району Донецької області, кадастрові номери -03-000-0490 , -04-000-0702 , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №124777 від 17.06.2005 року, виданого Тельманівською РДА Донецької області, ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді вказаної земельної ділянки. Позивач є єдиною спадкоємице після смерті матері, яка за життя 10.01.2008 року склала заповіт на її ім`я на все належне їй майно, в тому числі на вказану земельну ділянку.

01.12.2008 року позивач звернулася до Тельманівської (нині Бойківської) нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщина, де була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , але свідоцтво про право на спадщину позивач не отримала.

На теперішній час вона звернулася до Бойківської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом. Проте постановою від 20.02.2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки Бойківська державна нотаріальна контора перемістилася з тимчасово окупованої території на підконтрольну України територію, але документи контори не були вивезені, тому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У позовній заяві позивач просила справу розглянути без її участі в судовому засіданні.

Відповідач Старогнатівська сільська рада Волноваського району Донецької області до суду надіслала заяву, в який просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради. З позовом згодні (а.с. 14).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем Старогнатівської сільської ради Тельманівського району Донецької області 10.01.2008 року, ОСОБА_2 заповідала все належне їй майно, в тому числі земельну ділянку площею 4,28 га, розташовану на території Старгнатівської сільської ради, належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 1247777, виданого Тельманівською райдержадміністрацією Донецької області 14.06.2005 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 1247777, виданого Тельманівською райдержадміністрацією Донецької області 14.06.2005 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4, 28 га, розташованої на землях Страгнатівської сільської ради Тельманівського району Донецької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6).

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10.01.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно довідки виконкому Старогнатівської сільської ради Волноваського району Донецької області вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала і була зареєстрована з 15.02.1981 р за адресою: АДРЕСА_1 та мала у складі сім`ї доньку ОСОБА_1 (а.с. 8).

Постановою державного нотаріуса Бойківської державної нотаріальної контори від 20.02.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що Бойківська (колишня Тельманівська) державна нотаріальна контора з тимчасово неконтрольованої на підконтрольну Україні територію переместилася, документи контори не були вивезені і таким чином не є можливим з`ясувати коло спадкоємців, які звернулася до нотаріальної контори (а.с. 9).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово - комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно - правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку впорядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки наявні вищезазначені обставини, які перешкоджають позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1218, 1268-1270 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76-81, 141, 258-259,263-265,354,355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Старогнатівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 4,28 гектарів на території Старогнатівської сільської ради Волноваського району Донецької області, кадастрові номери -03-000-0490 , -04-000-0702 , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №124777 від 17.06.2005 року, виданого Тельманівською РДА Донецької області, ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.В. Безрук