"06" березня 2019 р. Справа № 150/754/18
Провадження по справі №2/150/15/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 березня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі: секретаря Гендзьори О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки і піклування Чернівецької державної адміністрації Вінницької області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки і піклування Чернівецької районної державної адміністрації звернувся до суду із позовом в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що до голови комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА надійшло звернення сільського голови с. Володіївці Чернівецького району Вінницької області щодо невиконання батьківських обов'язків відповідачем відносно своїх малолітніх дітей. Так, ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, належної уваги вихованню своїх дітей не приділяє, на разі виїхала із постійного місця проживання у невідомому напрямку. Діти проживають із бабусею та перебувають на її утриманні. У зв'язку із вказаними обставинами, згідно висновку органу опіки і піклування Чернівецької РДА від 29.11.2018 №01-20-2524 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей.

Уповноважений представник позивача - Соляр Л.С., що діє на підставі доручення від 15 лютого 2019 року №01-20-405, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою шляхом публікації оголошення про її виклик до суду на веб-порталі судова влада України, в судове засідання за невідомих суду причин не з'явилася, відзиву на позовну заяву до суду також не надходило.

За таких обставин, врахувавши думку представника позивача, суд постановив розглядати справу в порядку заочного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справ та наявні в ній докази, дійшов висновку про наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є матір'ю малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6).

Як слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, батько малолітніх дітей ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Як слідує із довідки, виданої сільським головою Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області Клюцківським Л. від 04 жовтня 2018 року №408 відповідач по справі зареєстрована АДРЕСА_1 та за місцем реєстрації не проживає. Має схильність до алкоголю, належної уваги вихованню дітей не приділяє. З 2013 року із сім'єю не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає.

Як слідує із акту обстеження матеріально-побутових умов малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають з бабусею ОСОБА_8, у будинку останньої, яка забезпечила усі необхідні речі для нормального розвитку. Діти перебувають на матеріальному забезпеченні бабусі.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Чернівецької РДА від 29 листопада 2018 року №01-20-2524, на засіданні комісії, обставини, що містяться у зазначеній вище довідці сільського голови знайшли своє підтвердження, а також встановлено, що малолітній ОСОБА_1 має інвалідність, у зв'язку із чим потребує періодичного стаціонарного лікування. Та мати дитини жодного разу не навідувалася до нього у лікарню, а також не займалася лікуванням дитини. А тому, комісією було вирішено вважати за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенні до її малолітніх дітей.

Згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 49 рішення від 18.12.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей, що порушує їхнє право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку матері ОСОБА_3, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно її дітей.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 157, 164, 169 СК України, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Органу опіки і піклування Чернівецької державної адміністрації Вінницької області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану в с. Володіївці Чернівецького району Вінницької області батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої в с. Володіївці Чернівецького району Вінницької області на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН