Справа № 703/643/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Кирилюк Н.А.

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретаря судових засідань ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області цивільну справу в порядку окремого провадження

за участю:

прокурора Борща А.В.,

представника заявника ОСОБА_4,

особи, стосовно якої розглядається заява ОСОБА_5,

про госпіталізацію особи до психіатричного закладу

встановив:

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради ОСОБА_6 звернувся із заявою про госпіталізацію ОСОБА_5 у психіатричний стаціонар без його згоди. Підставою для необхідності примусової госпіталізації вважав тяжкий психічний розлад, наявність суіцідальних висловлювань. З огляду на те, що ОСОБА_5 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію з посиланням на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

У судовому засіданні представник заявника, лікар ОСОБА_4, який супроводжує лікування ОСОБА_5 підтримав подану заяву, вказавши, що ОСОБА_5 прибув до лікарні по направленню від лікаря-психіатра міської полікліники з огляду на те, що у нього є розлади психіки, пов'язані з вживанням алкоголю. Крім того, вказав, що так як він є учасником бойових дій має хронічний посттравматичний розлад та виказує суіцідальні висловлювання. Вважав, що досить нетривале лікування не забезпечить стійкої стабілізації стану хворого, тому вважав, що останній потребує примусового лікування.

Прокурор підтримав заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_5, як особи, яка має психіатричне захворювання та може бути небезпечною для себе.

ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти примусової госпіталізації та примусового лікування, був доступний мовному контакту, багато говорив, був збуджений. Вказаний стан пояснював, що категорично не хотів лікуватися примусово, так як прийшов до лікарні лише щоб покращити свій стан після тривалого вживання алкогольних напояв. Вказав, що не збирався покінчити життя самогубством, вважав фактично це протестом, спробою привернути увагу до себе, так як поки він не відмовився лікуватися до нього не приходив навіть лікар. Вказав, що дійсно перебував у зоні проведення АТО, після повернення додому погано спить, зловживає спиртним напоями, перебуває у депресії з приводу невлаштованості у житті. Шкодував, що звернувся до лікарні так як після лікування у психіатричній лікарні його стан не покращується, а від прийому антидеприсантних препаратів ще й погіршиться стан здоров'я.

Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до даних висновку лікарів-психіатрів за № 651/02 від 18.02.2018 року психічний стан при огляді: «збуждений, багатомовний, не чув членів комісії, нав'язує свою думку в плані виписки з стаціонару. Вважає, що він в подальшому буде вживати алкоголь і тому не бачить сенсу в продовженні лікування. Періодично ставав агресивнийм до оточуючих та на побаченнях з мамою, не заперечує у себе поганого настрою до депресивного, але відмовляється від запропанованого антидеприсивного лікування."

ЛКК прийшла до висновку, що паціент виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, переважно змішані (депресивні, тривожні, афективні) з агресивною поведінкою та має реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосереню небезпеку для нього та потребує продовження госпіталізації у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняєчи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Ініціатор заяви обґрунтовує свої доводи наявністю тяжкого психічний розладу: наявністю суіцідальних висловлювань у стаціонарі заввідділенню та лікарю-психіатру.

Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_5 він демонстративно пішов до туалету з простирадлом, щоб привернути увагу лише у перший день свого лікування так як вважав, що ніхто не намагається йому допомогти.

Для примусової госпіталізації та примусового лікування, на думку суду, потрібно доведення того, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих.

Ані пояснення лікаря, ані документи, що додані до заяви не містили таких доказів, тому заява про примусову госпіталізацію особи не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина…

З огляду на те, що примусова госпіталізація до психіатричної лікарні, наслідком якої є лікування у примусовому порядку є досить серйозне втручання у особисте життя людини, суд вважає, що й обґрунтування такого впливу повинно відбуватися виключно відповідно до Закону та дотримання прав людини без формалізму та поверхневого відношення до нього.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 95, 264-265, 339-342 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу» ,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви головного лікаря КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.02.2019 року

Головуючий - суддя Н. А. Кирилюк

ОСОБА_7ОСОБА_8ОСОБА_2