Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 липня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секратері судового засідання Гальчинській А.О. ,

за участю: позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача - адвоката Федосєєвої Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати до відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить вищевказана згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2004 р. В даній квартирі з 16.11.2010 р. зареєстрований її різний брат ОСОБА_3 , який фактично там не проживає з травня 2016 р., витрати на утримання квартири не несе, особистих речей в квартирі немає. Всі обов`язки, що випливають з утримання житлового приміщення, покладені на позивача. Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Реєстрація відповідача у вищевказаному жилому приміщенні безпідставно накладає на позивача додаткові обов`язки щодо сплати комунальних послуг (опалення, водопостачання та водовідведення, утилізація сміття) за відповідача, обмежує право позивача (позбавляє відповідача права) на отримання пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг. Вважає, що подальша формальна реєстрація відповідач у вказаній квартирі є порушенням прав позивача як власника, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позо в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, наведених в ньому, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Відповідач, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Встановлено, що позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 21.06.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. за реєстром № 1104 та зареєстрованого в Київському міському за реєстраційним написом на правовстановлюючому документі від 29.06.2014 р., на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, у даній квартирі зареєстрований рідний брат позивача - відповідач у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту від 02.11.2018 р., підписаного сусідами з квартир №№ 48 та 50, відповідач не проживає у вищевказані квартирі з травня 2016 р..

Допитані в судовому засіданні як свідки сама позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка є матір`ю сторін у справі та зареєстрована і проживає в квартирі № 47 , підтвердили, що відповідач в травні 2016 р. добровільно покинув квартиру та пішов до своєї родини, з цього часу в ній не мешкає, з цього часу квартирою не цікавився, перешкод в користуванні нею ніхто йому не чинив.

За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Така правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014 року та від 16 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість користування, з 2016 р. не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту.

Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України, керуючись п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 77-83, 81, 89, 95, 258, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Н. М. Ларіонова