ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/3476/16-ц

провадження № 22-ц/4809/538/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_4, представник - адвокат Телевна Лідія Іванівна

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7, представник - адвокат Урсаленко Катерина Олександрівна, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_13

треті особи - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 1», служба у справах дітей Міської ради м. Кропивницького

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2018 року у складі судді Панфілової А. В. у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в інтересах якого діє ОСОБА_12, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Міської ради м. Кропивницького, служба у справах дітей Міської ради м. Кропивницького про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: КРЕП № 11, служба у справах дітей Кіровоградської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю.

Зазначали, що на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 13 серпня 2014 року Кіровоградською міською радою, вони є власниками квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого 13 серпня 2014 року Кіровоградською міською радою є власниками квартири АДРЕСА_2. З відповідачами у справі вони є сусідами, оскільки проживають в одному будинку. ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_4. Відповідно до плану поверхів будівлі літ. «А» від 21 квітня 1951 року в спільному з відповідачами користуванні знаходиться коридор гуртожитку. Відповідачі самовільно провели реконструкцію своїх квартир та самовільно відгородили частину коридору загального користування, внаслідок чого перегородка, встановлена ОСОБА_6, закрила в коридорі загального користування вікно з однієї сторони, перегородка, встановлена ОСОБА_7, закрила вікно в коридорі загального користування з другої сторони та доступ до їхніх дверей, коридор було позбавлено природного світла і він став темним. Відповідно до довідки № 219 від 14 травня 2013 року, виданої КРЕП № 11 відповідачі перегородку встановили самовільно, дозвіл на узаконення самовільної реконструкції їхніх квартир не видавався. Вони неодноразово звертались до відповідачів з проханням усунути перешкоди в користуванні коридором загального користування та демонтувати самовільно встановлені перегородки, однак відповідачі на їх прохання не реагують.

Просили усунути їм перешкоди в користуванні коридором загального користування, зобов?язавши відповідачів знести самовільно побудовані перегородки в коридорі загального користування по АДРЕСА_1.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2016 року замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КРЕП № 11 на Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Кіровоградської міської ради (т.1 а.с.70).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, від імені якого діє ОСОБА_12, ОСОБА_14 (т.1 а.с.194,195).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2018 року провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_14 закрито (т.2 а.с.44,45).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в інтересах якого діє ОСОБА_12, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 1» Міської ради м. Кропивницького, служба у справах дітей Міської ради м. Кропивницького про усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено за безпідставністю. Суд дійшов висновку, що докази порушень прав власності позивачів відсутні.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначають, що суд не взяв до уваги, що відповідно до плану поверхів будівлі літ. «А» від 21 квітня 1951 року по АДРЕСА_1, коридор знаходиться в їх спільному користуванні з відповідачами. Необґрунтованим є висновок суду, що перегородки встановлені відповідачами відповідно до отриманих дозволів, технічних паспортів та свідоцтва про право власності, оскільки дозвіл № 2397 від 23 червня 2007 року був наданий на реконструкцію (самовільно розпочату) квартири НОМЕР_3 з будівництвом добудови літ. «а», розміром (2,07 х 3,0) м та літ. «а?», розмірами (2,38 х 3,05) м. Відповідно до архітектурно-планувального завдання, затвердженого 26 червня 2007 року, дозвіл видано ОСОБА_7 на реконструкцію в межах стін квартири НОМЕР_3 з добудовою додаткових приміщень літ «а?» та літ. «а??». Цей дозвіл не давав відповідачам права на встановлення перегородок в коридорі загального користування. Суд не врахував, що коридори загального користування в багатоквартирних будинках приватизації не підлягають та відповідно до технічного паспорту, виготовленого 17 липня 2007 року, відповідно до плану поверхів будівлі літ. «А» від 21 квітня 1951 року коридор загального користування був побудований разом з будинком літ. «А».

Апеляційне провадження відкрито 25 січня 2019 року (т.2 а.с.86), ухвалою від 05 лютого 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20 лютого 2019 року (т.2 а.с.95).

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів та третіх осіб не надійшли.

В засіданні апеляційного суду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 їх представник адвокат Телевна Л.І. підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, їх представник за договором про надання безоплатної правової допомоги адвокат ОСОБА_15, відповідач ОСОБА_9 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки встановлення спірних перегородок було здійснено в 1985 році за згодою всіх сусідів ще до отримання житла в цьому будинку позивачами і приміщення, відділені перегородками, належать їм на праві власності в установленому законом порядку.

Інші учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку (т.2 а.с.96-101,102-117), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Позивач ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає, відповідно до вимог ст.131 ЦПК України не повідомила суд про фактичне місце проживання, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась судом за зареєстрованим та відомим суду місцем проживання, а також через матір ОСОБА_1, яка є також позивачем у справі ( т.2 а.с.100,117).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду громадян .

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до плану першого поверху будівлі літ. «А» від 21 квітня 1951 року по АДРЕСА_1 ця будівля була гуртожитком, яка складалася із кімнат для проживання без зручностей та загального коридору, який проходив через всю будівлю (т.1 а.с.15). Пізніше будівлі надано статус житлового будинку.

Відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в 1985 році в коридорі загального користування були встановлені перегородки, пізніше добудовано до будинку сім'єю Скорбрух вбиральню-ванну з коридором та сім'єю ОСОБА_9 кухню і житлову кімнату (т.1 а.с.16).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку приватизації є власниками квартири АДРЕСА_1 в місті Кіровограді, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 13 серпня 2014 року Кіровоградською міською радою та квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва НОМЕР_2, виданого 13 серпня 2014 року Кіровоградською міською радою (т.1 а.с.11,12).

Це житло позивач ОСОБА_1 на сім'ю з 3 осіб отримала на підставі ордеру №156 від 11 жовтня 1993 року та ордеру №072 від 16 квітня 2009 року (т.1 а.с.13,14).

На підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_4, виданого 06 серпня 2007 року Кіровоградською міською радою відповідачі, ОСОБА_7, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 (після перейменування вулиця ОСОБА_17) в місті Кіровограді (т.1 а.с.54,55).

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 17 липня 2007 року ще до видачі свідоцтва про право власності, квартира складається з наступних приміщень: 1-а кімната -8.4 кв. м, 2-а кімната - 9,2 кв. м., 3-а кімната -11,1 кв. м., кухні - 7,2 кв. м, вбиральні-ванної - 5,10 кв. м, коридору - 5, кв.м, 4.6 кв.м.,1,8 кв.м., 3 кв.м., підсобного приміщення 3,1 кв. м. та комори 0,7 кв. м., всього 59,2 кв.м. (т.1 а.с.60,61).

Зазначеним технічним паспортом також підтверджується, що приміщення коридору 4.6 кв.м.,1,8 кв.м., 3 кв.м., підсобного приміщення 3,1 кв. м. та комори 0,7 кв. м., які перебувають у приватній власності сім'ї ОСОБА_14, є приміщеннями колишнього коридору загального користування.

Дійсно, реконструкція квартири квартиронаймачем ОСОБА_7 була розпочата самовільно, однак в послідуючому була узаконена, що підтверджується дозволом управління містобудування, архітектури, екології та земельних відносин Кіровоградської ради, до якого додано план реконструйованої квартири з добудовою та зазначено, що після реконструкції загальна площа квартири складає 59,2 кв.м.( т.1 а.с.57). Реконструкція проведена на підставі письмових дозволів від 13 квітня 2007 року КРЕПу №14 та сусідів (т.1 а.с.59,62,63).

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в порядку приватизації є власниками квартири АДРЕСА_5, загальною площею 59,3 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 листопада 2009 року (т.1 а.с.67).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 05 жовтня 2009 року ще до видачі свідоцтва про право власності, квартира складається з наступних приміщень: 1-а кімната -15,2 кв. м, 2-а кімната - 21 кв. м., 3-а кімната -11,5 кв. м., кухні - 5,3 кв. м, коридору - 6,3 кв.м, всього 59,3 кв.м. (т.1 а.с.64-66).

Зазначеним технічним паспортом також підтверджується, що приміщення коридору 6,3 кв.м., яке перебуває у приватній власності сім'ї ОСОБА_13, є приміщенням колишнього коридору загального користування.

Наведене свідчить, що на час розгляду справи про зобов'язання відповідачів знести самовільно збудовані перегородки в коридорі загального користування частина колишнього коридору загального користування перебуває у приватній власності сім'ї ОСОБА_7 з 06 серпня 2007 року та сім'ї ОСОБА_13 з 18 листопада 2009 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки перегородки в коридорі загального користування не є самовільними, а відгородженні ними приміщення належать відповідачам на праві власності в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючисьп.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко