П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 22-7386 Головуючий у1-й інстанції - Шаховніна М. О.

Унікальний №758/14981/15-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред`явив позов в суд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 497, 84 доларів США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 244789 грн 01 коп. (а.с.1-2).

Позов обґрунтований тим, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений Кредитний договір № 250718-Sogl, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 33 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 16 вересня 2011 року, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у ОСОБА_1 виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 11 497, 84 дол. США, що еквівалентно 244 789 грн. 01 коп., а саме: 4 033, 37 доларів США - заборгованість за кредитом; 905, 77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11, 74 доларів США - штраф (фіксована частина); 546, 96 дол. США - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 497 доларів США 84 центи, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 244 789 грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 3671 грн 84 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.101-105).

Відзиву на апеляційну скаргу позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк", у визначений судом строк не подав.

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не з`явився чотири рази, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки, зокрема, 06 серпня 2019 року (а.с.152) та розписка уповноваженої особи ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.155).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача, адвоката Анділахая В. С., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

16 вересня 2008 року між ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 250718-Sogl на суму 33 000 доларів США зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 18,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк кредитування - до 16 вересня 2011 року.

16 вересня 2008 року та 19 вересня 2008 року між сторонами було укладено договір про видачу траншу.

Позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 11 497, 84 доларів США.

За таких обставин районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки відповідач не скористався своїм правом надати заперечення проти заявлених позовних вимог, не надав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Основним аргументом апеляційної скарги ОСОБА_1 є посилання на той факт, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався у травні 2018 року, звернувся із заявою про його перегляд, у задоволенні якої йому було відмовлено. У даних правовідносинах позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі Кредитним договором № 250718-Sogl на суму 33 000 доларів США зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 18,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом встановлений строк кредитування - до 16 вересня 2011 року (а.с.6-12).

Отже ця дата є кінцевим строком повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Тому загальний трирічний строк позовної давності почав перебіг з 17 вересня 2011 року і закінчився 17 вересня 2014 року.

Позов ПАТ "КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості поданий до суду 21 грудня 2015 року (а.с.1), тобто після спливу позовної давності. Заяву щодо поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не подавав.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року (чинний на час ухвалення оскаржуваного рішення) особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

У даній справі у заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що неповідомлення його у встановленому порядку про розгляд справи позбавило його передбаченого процесуальним законодавством права надати суду докази, якими він заперечує проти позову (а.с.64-65).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштові конверти, адресовані Подільським районним судом м. Києва відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернуті відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання (а.с.27-28; 37-38). У вказаних поштових відправленнях суд повідомляв відповідача про відкриття провадження у справі та про призначення судового засідання на 25 лютого 2016 року і на 30 березня 2016 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п`ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань (частину другу статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи цим судом).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Ураховуючи наведену обставину у контексті положень ст. 376 ЦПК України апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома