Справа № 130/1253/18
Провадження № 22-ц/801/301/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 130/1253/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Топольської В.О., скаржника, відповідача ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5, її представника адвоката Кізік Г.В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жме-ринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Сенько Л.Ю., повний текст якого складений 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2018 року ОСОБА_5 звернулася у Жмеринський міськра-йонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодуван-ня майнової та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 09 січня 2018 ро-ку ОСОБА_5, повертаючись додому від сестри, яка проживає по АДРЕСА_1 вийшовши з будинку на вули-цю, побачила собаку небезпечної породи «пітбуль», яка була відв'язана, без на-мордника, агресивна та гавкала на неї. Поведінка собаки викликала тривогу у позивачки і вона закричала, на її крик вибігла сусідка сестри ( дружина відпові-дача ) та між ними виникла сварка, після чого вийшов сам відповідач та почав прив'язувати собаку. Коли ж ОСОБА_5 пішла, відчула як на неї накину-лася собака та вкусила за праве вухо, праву руку. Зазначає, що відповідач фак-тично нацькував собаку, незважав на її вмовляння припинити напад. Собака, щоразу підбігаючи до позивачки, кусала, спричиняючи значну кровотечу. ОСОБА_4 забрав собаку, а позивачка викликала швидку. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від укусів собаки ОСОБА_5 перебувала на стаціо-нарному лікуванні у КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» з 10 по 15 січня 2018 року у зв'язку з частковою ампутацією правої вушної раковини та укушених ран правої кисті. Позивачка також звернулася у Жмеринський ВП ГУНП у Вінницькій області із відповідною заявою про скоєне правопорушення. Під час відповідно до призначеного лікарями лікування ОСОБА_5 були придбані ліки, пройдені обстеження, необхідні для проведення лікування, на су-му 586,57 гривень, що підтверджується оригіналами квитанцій. Таким чином їй заподіяна майнова шкоди. Окрім того, внаслідок укусів собаки відповідача, ОСОБА_5 зазнала фізичних та моральних страждань, спричинених знач-ними болючими ушкодженнями м'яких тканин, та негативними змінами у її житті. Їй заподіяні психологічні ( моральні ) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи їх характер та обсяг, оцінений у 80000,00 гривень. За таких обставин ОСОБА_5 просила стягнути на її користь з відповідача 586,57 гривень майнової шкоди та 80000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди ( а. с. 1-5 ).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року позов ОСОБА_5 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки у відшкодування майнової шкоди 345,50 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 60000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грив-ні. У решті позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 гривні за позовну вимогу ОСОБА_5 немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди ( а. с. 102, 105-108, 128 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням лише в частині стягнення моральної шкоди, відповідач ОСОБА_4 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення змінити, зменшивши розмір стяг-нутої моральної шкоди до 3000,00 гривень. Скаржник вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповно встановлених фактичних обставин справи щодо місця, часу та складу усіх учас-ників події, з порушенням норм матеріального та процесуального права; зазна-чає про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо неналежного утримання ним собаки, оскільки постановою Жмеринського міськрайонного су-ду Вінницької області від 17 січня 2018 року встановлено зворотнє. Вважає по-милковим, необґрунтованим стягнення моральної шкоди у розмірі 60000,00 гривень за відсутності доказів його вини, психологічного травмування позивач-ки та його лікування, погіршення зовнішнього вигляду ОСОБА_5, а та-кож висновку судової медичної експертизи про тяжкість тілесних ушкоджень ( а. с. 114-117 ).

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу сторін у справі, представника позивачки адвоката Кізік Г.В., дослі-дивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає цим вимо-гам. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення май-нової шкоди рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується, тому су-дом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК Украї-ни не перевіряється.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюються учасниками справи, що згідно виписки КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» із медичної картки стаціонарного хворого № 237 позивачка ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10 по 15 січня 2018 року з діагнозом: часткова ампу-тація вушної раковини справа, укушена рана кисті з права ( а. с. 9 ). З листа КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» від 13 вересня 2018 року № 2116/01-02 убачається, що ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному ліку-ванні в хірургічному відділенні цього медичного закладу, доставлена в ЦРЛ бригадою швидкої медичної допомоги 10 січня 2018 року о 00 годині 30 хв. Зі слів хворої її покусав собака сусіда. Встановлений діагноз: часткова ампута-ція вушної раковини справа, укушена рана кисті справа. Хворій надана допомо-га у вигляді первинної хірургічної обробки рани, призначено лікування. Ліки придбані за кошти хворої. 15 січня 2018 року хвора виписана з лікарні, продов-жила лікування амбулаторно. Рекомендована консультація психолога.

Згідно листа Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 16 квітня 2018 року № 3758/212/01-2018 ОСОБА_5 було повідомлено, що її заява стосовно нападу сусідського собаки зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші по-дії за № 166. Ознаки, які б свідчили про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, не виявлені ( а. с. 13 ).

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 січня 2018 року провадження у справі відносно ОСОБА_4 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 154 КУпАП, закрито за відсутності в його діях події і складу цього адміністра-тивного правопорушення ( а. с. 14 ). Разом з тим встановлено, що 09 січня 2018 року ОСОБА_5 була у своєї сестри по АДРЕСА_1. Коли вона вийшла з будинку на вулицю, то побачила потенційно небез-печної породи «пітбуль» собаку, яка без намордника на вулиці вела себе агре-сивно, гарчала, гавкала на неї. ОСОБА_5 почала кричати, на її крик вий-шла сусідка сестри, дружина відповідача і вони почали сваритися. Потім вий-шов відповідач і почав прив'язувати собаку. Однак коли ОСОБА_5 пішла вулицею далі собака накинувся на неї, вкусив за праве вухо та праву руку. Гос-подар собаки забрав тварину, а ОСОБА_5 викликала швидку медичну до-помогу.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи безді-яльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що провадження у справі від-носно ОСОБА_4 про вчинення адміністративного правопорушення, пе-редбаченого частиною другою статті 154 КпАП України, закрито за відсутності в його діях складу цього адміністративного правопорушення. Частина друга статті 154 КпАП України передбачає відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення у громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників ( крім собак. У реєстраційних свідоцтвах яких зроблена спеціальна відмітка ) чи не у відведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну.

Як убачається з диспозиції частини другої статті 154 КпАП України, подія, що трапилася з ОСОБА_5 09 січня 2018 року о 21.50 годині по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не охвачена вказаною нор-мою закону, адже у протоколі про правопорушення від 11 січня 2018 року вка-зано, що ОСОБА_4 у дворі будинку АДРЕСА_2 порушив правила тримання собак потенційно небезпечної породи «пітбуль», внаслідок чого собака вкусив ОСОБА_5 за вухо та руку, заподіявши шкоду її здоров'ю.

Проте закриття провадження в адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_4 складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 154 КпАП України, не звільняє його від відповідальності за завдання мо-ральної шкоди позивачці. При цьому слід врахувати, що відповідач погодився з рішенням суду у частині відшкодування позивачці майнової шкоди, завданої його собакою, але не погоджується з визначеним судом розміром відшкодуван-ня моральної шкоди, просить його визначити у розмірі 3000,00 гривень, який не можна визнати співмірним із завданою такою шкодою.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 з відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», визнав доведеним той факт, що позивачка зазнала ушкодження здоров'я у виг-ляді часткової ампутації вушної раковини справа, укушеної рани кисті справа внаслідок укусу собаки породи «пітбуль», належної відповідачу ОСОБА_4, тому саме на нього покладається відповідальність, зокрема, за завдану по-зивачці моральну шкоду. Визначаючись із розміром майнової шкоди суд пер-шої інстанції враховував документально підтверджені витрати на проведення лікування, що у загальному розмірі становлять 345,50 гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до статті 23 ЦК Украї-ни, враховуючи характер правопорушення, напад собаки, завданий фізичний біль у момент укусів собаки та на час надання медичної допомоги, тяжкість отриманих травм і обставин їх отримання, глибину і тривалість фізичних та ду-шевних страждань ОСОБА_5, яка пережила психотравматичну ситуацію, що вплинула на її звичний спосіб життя, призвела до значного погіршення зов-нішнього вигляду, дійшов висновку про можливість її відшкодування відпові-дачем у розмірі 60000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладе-ними в оскаржуваному рішенні, оскільки суд повністю і всебічно дослідив та оцінив фактичні обставини у справі, надані сторонами докази, показання допи-таних свідків, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов висновку про необхідність стягнення мораль-ної шкоди з відповідача як власника тварини на користь позивачки.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ка-ліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у прини-женні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнача-ється судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та ду-шевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, як-що вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обста-вин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування врахо-вуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, зав-дана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи безді-яльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім ви-падків, встановлених частиною другою цієї статті.

В даному випадку, вирішуючи питання розміру морального відшкодування, слід враховувати глибину страждань позивачки від перенесеного фізичного бо-лю внаслідок укусів собаки, психологічний стрес, переляк, що є беззаперечни-ми у такій ситуації, наявності дещо обтяжливих обставин, які виразилися у то-му, що після нападу собаки ОСОБА_5 має явні зміни зовнішнього вигля-ду відкритих ділянок тіла та спричинених цим безумовних незручностей. Не за-перечуючи вірно встановлених судом першої інстанції підстав для відшкоду-вання моральної шкоди, колегія суддів погоджується з її розміром в 60000,00 гривень, визначених судом, який відповідає принципу співмірності та розум-ності завданій шкоді. Саме такий розмір відшкодування, не оспорюваний по-страждалою позивачкою, у даному випадку буде достатнім для компенсації по-несених ОСОБА_5 моральних страждань.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо недоведеності заподіяння ним позивачці мораль-ної шкоди через не встановлення фактичних обставин справи, оскільки усі об-ставини дійсно встановлені як під час розгляду даної справи у суді першої ін-станції, так і під час вирішення справи про притягнення відповідача до адмініс-тративної відповідальності та відповідно викладені у судових рішеннях. Аргу-менти скаржника про відсутність доказів психологічного травмування, його лі-кування ОСОБА_5, не свідчать про те, що останній не було завдано мо-ральної шкоди в зв'язку з нападом, укусами собаки. Зокрема, у суді першої інстанції свідок ОСОБА_8, цивільна дружина відповідача, показала, що коли вона закривала браму подвір'я до неї підійшла позивачка та зробила зауваження про необхідність прив'язати собаку, яка гарчала, у них виникла сварка. Собака зірвалася з прив'язі, перескочила через браму, не реагуючи на команди зупини-тися. Позивачка упала на землю, кричала. Відповідач підбіг та забрав собаку.

Суд першої інстанції вірно підкреслив, що відповідно до норм статті 1187 ЦК України собака відповідача віднесена до джерела підвищеної небезпеки, завдана шкода якою підлягає відшкодуванню особою, що володіє твариною, утримання якої створює підвищену небезпеку. Закон містить вказівку на пере-розподіл обов'язку доказування у такому випадку, зобов'язує саме відповідача довести завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки внаслідок неперебор-ної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небез-пеки, завжди є неправомірною, передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Статтею 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводжен-ня» встановлено, що шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її утримує.

Статтями 374, 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити су-дове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального і процесуального права.

Нормами статті 141 ЦПК України визначений порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі. У даній справі за результатами перегляду рі-шення суду першої інстанції на предмет законності й обгрунтованості судові витрати розподілені судом перерозподілу не підлягають.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задово-лення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лис-топада 2018 року, додаткове рішення цього суду від 25 січня 2019 року залиши-ти без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота