Єдиний унікальний номер судової справи 482/1460/18
Номер провадження 22-ц/812/1417/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Гажа М . Ю.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в частині оскарження ухвали, яка постановлена Новоодеським районним судом Миколаївської області 17 липня 2019 року, під головуванням судді Демінської О.І. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання дитини та повернення її матері, відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання дитини та повернення її матері, а також відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 17 листопада 2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_1 .

Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області за №17-р від 17 січня 2018 року визначено порядок зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, пунктом 4 вказаного розпорядження встановлено, що ОСОБА_2 має право влітку забирати дитину на два тижні для оздоровлення.

Відповідно до вказаного розпорядження 08 червня 2018 року ОСОБА_2 забрав дитину на два тижні.

В подальшому, 27 липня 2018 року відповідач для проведення часу із сином забрав його на сім днів та з цього часу ОСОБА_2 утримує сина у себе та не повертає матері. При цьому відповідач на телефоні дзвінки не відповідає, не дозволяє спілкуватися дитині з матір`ю, та станом на час подання позовної заяви ОСОБА_1 не володіє інформацією щодо місцезнаходження сина та його стану.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд ухвалити судове рішення про відібрання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 і повернення її за попереднім місцем проживання - матері ОСОБА_1 .

Окрім того, посилаючись на те, що незаконними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 має бажання та намір приймати участь у вихованні сина, має стабільний дохід та комфортабельне місце проживання, а отже в нього створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Крім того дитина має схильність до батька та бажає проживати саме разом з ним.

В той же час ОСОБА_1 не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, мешкає у квартирі співмешканця, який є безробітним, його квартира не облаштована всім необхідним для розвитку дитини.

При цьому ОСОБА_1 не забезпечує достатні умови для нормального розвитку сина, дитина постійно скаржиться на стан здоров`я, погано вдягнута, що вказує на погані санітарно-гігієнічні умови проживання дитини.

Посилаючись на викладенні обставини, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до розгляду, і вимоги за зустрічним позовом, відповідно до ст.193 ЦПК України об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2019 року залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 повторно не з`явилися в судові засідання, які призначалися на 21 травня 2019 року, 01 липня 2019 року, 17 липня 2019 року, та заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, хоча про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує також на те, що його представник не з`явився у судове засідання 17 липня 2019 року з поважних причин про що направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи та призначення її на іншу дату, тому вважав, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У ст.129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обов`язок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і ч.5 ст.223 ЦПК України.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача або не повідомлення ним про причини неявки, та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

З матеріалів справи убачається, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини (том 1 а.с.93-97).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, про відібрання дитини та повернення її матері, відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с.131-132).

Після постановлення вищевказаної ухвали дана справа призначалася до розгляду неодноразово, а саме на: 18 січня 2019 року, 20 березня 2019 року, 27 березня 2019 року, 15 квітня 2019 року, 21 травня 2019 року, 01 липня 2019 року та 17 липня 2019 року (том 1 а.с.134,137,144,156,167-168,184-187,200-202).

Так, в судовому засіданні, яке відбулося 21 травня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 був повідомлений під розпис про відкладення розгляду справи на 01 липня 2019 року (том 1 а.с.188). ОСОБА_2 про судовий розгляд був повідомлений за допомогою sms-повідомлення (том 1 а.с.189).

В судове засідання, яке відбулося 01 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з`явились. Представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надіслано на електрону адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із відрядженням представника до міста Києва у період з 01 липня по 03 липня 2019 року (том 1 а.с.190).

Цього ж дня, 01 липня 2019 року, відповідачу ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_3 було направлено sms-повідомлення про призначення розгляду справи на 17 липня 2019 року (том 1 а.с.208,209).

З аналізу положень ст.128 ЦПК України вбачається, що виклики в судове засідання здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка, у випадках встановлених цим кодексом, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою - рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною 13 ст.128 ЦПК України передбачено, що учасника справи, який не має офіційної електронної адреси та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень. При цьому такі повідомлення можуть здійснюватися виключно за наявності відповідної письмової заяви учасника справи.

Матеріали справи містять заявки про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою sms-повідомлення підписанні ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 (том 1 а.с.91,170).

В судове засідання, яке відбулося 17 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 повторно не з`явились, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Отже, з огляду на те, що належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи ОСОБА_2 , як позивач за зустрічним позовом, і його представник ОСОБА_3 два рази поспіль не з`явилися в судові засідання та не подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без розгляду.

У ч.4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до §23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено обґрунтовані висновки про повторну неявку ОСОБА_2 у судові засідання, призначені у цій справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що представник ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання 17 липня 2019 року з поважних причин про що направив на електронну адресу районного суду клопотання про відкладення розгляду справи та призначення на іншу дату, колегія суддів відхиляє.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що вказане клопотання представника відповідача було зареєстровано 17 липня 2019 року о 12:35 год. (том 1 а.с.217), тоді як судове засідання розпочато о 10:00 год. та закінчено о 10:10 год. (том 1 а.с.212).

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали - залишити без задоволення.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 30 вересня 2019 року