Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 333/5322/15-ц

провадження № 61-21808св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач-1 за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

представники позивача за первинним позовом: Надточій Оксана Володимирівна , Біллерис Юрій Олексійович , Воробйова Тетяна Михайлівна , Лопухов Валентин Анатолійович , Ременюк Тетяна Олександрівна , Іващенко Ірина Олександрівна ,

відповідач-1 за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_7 ,

представники відповідача-1 за первинним позовом: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

відповідач-2 за первинним позовом - ОСОБА_10 ,

відповідач-2 за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

представник відповідача-2 за зустрічним позовом - ОСОБА_11 ,

треті особи за зустрічним позовом: приватні нотаріуси Біла Тетяна Сергіївна, Кирик Ольга Анатоліївна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Запорізької області в складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А. від 17 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «АКПІБ»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ»), та ОСОБА_7 укладено договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 59 000 дол. США на придбання нерухомості, з кінцевим терміном повернення 21 травня 2027 року, зі сплатою 11% річних за користування кредитом.

Цього ж дня, на забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між ЗАТ «АКПІБ», ОСОБА_7 та ОСОБА_10 укладено договір поруки № 584-07 пф, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив товариству права вимоги за договором про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року.

Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконують, в зв`язку з чим станом на 10 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість у сумі 1 026 971,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом в сумі 44 433,66 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 970 794,29 грн; по відсотках - 2 909,77 дол. США, що становить 48 279,44 грн, пені - 7 897,46 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на свою користь.

У листопаді 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «АКПІБ», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй як споживачу повної та достовірної інформації про умови кредитування, застереження щодо валютних ризиків, орієнтовну сукупну вартість кредиту, встановив дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки та всупереч вимогам статей 524, 533 ЦК України валютою зобов`язання в договорі зазначено долари США.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_7 просить визнати недійсними договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року № 94-07 квф; іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 травня 2007 року № 582-07іпф; договір про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року в частині відступлення ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року № 94-07 квф; зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Білу Т. С. виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості запис № 5003752 про нерухоме майно - трикімнатну квартира № 113 , загальною площею 68,77 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запооріжжя від 07 грудня 2016 року у задоволенні первинного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, укладений 23 травня 2007 року між ЗАТ «АКПІБ», правонаступником якого є ПАТ «АКПІБ», та ОСОБА_7 , визнано недійсним.

Іпотечний договір № 582-07 іпф із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 23 травня 2007 року між ЗАТ «АКПІБ», правонаступником якого є ПАТ «АКПІБ», та ОСОБА_7 , визнано недійсним.

Договір відступлення прав вимоги, укладений 17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» визнано недійсним в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 94-07 квф, укладений 23 травня 2007 року між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_7

Заборону відчуження нерухомого майна: трикімнатної квартири загальною площею 68,44 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 , в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5003742 від 23 травня 2007 року, підстава обтяження: іпотечний договір № 582-07 іпф з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 травня 2007 року, скасовано.

Обтяження за типом іпотека, об`єкт обтяження: трикімнатна квартира загальною площею 68,44 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 , в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 5003839 від 21 грудня 2012 року, підстава обтяження: договір про передачу прав за договором забезпечення від 17 грудня 2012 року, скасовано.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні кредитного договору були порушені умови Закону України «Про захист прав споживачів», тому що кредитор не повідомив позичальника у письмовій формі орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредит, та застосував несправедливі умови щодо правил зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Оскільки договір про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року є недійсним, то в силу вимог частини другої статті 548 ЦК України є недійсним іпотечний договір від 23 травня 2007 року № 582-07 іпф із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, та в силу вимог статті 217 ЦК України є недійсним і договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року № 94-07 квф.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 23 травня 2007 року у сумі 1 026 971,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом у сумі 970 794,29 грн; відсотків за користування кредитом у сумі 48 279,44 грн та пені у сумі 7 897,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення первинного позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд апеляційної інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_7 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що укладений між банком та ОСОБА_7 кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства. Після внесення змін до кредитного договору, його умови виконувалися сторонами та не оспорювалися. Додаткова угода про збільшення процентної ставки не оспорена відповідачем та не визнана недійсною. Оскільки ОСОБА_7 не підтвердила належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог, у зв`язку із чим підстави для визнання недійсними оспорюваних нею договорів відсутні.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин справи; не визначився з характером спірних правовідносин; не надав належної оцінки доводам сторін; не звернув уваги на те, що договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи», суперечить пункту 1 Розпорядження Держкомфінпослуг від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», і позичальник не був належним чином повідомлений про вказаний договір. Разом із тим, при укладенні іпотечного кредитного договору банк порушив права заявника як споживача, оскільки не надав їй інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. На думку заявника умови кредитного договору є несправедливими, містять заборонені дискримінаційні умови щодо боржника та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача. Тому кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, договір про внесення змін № 1 від 02 липня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року позивачем не підписувався, що було встановлено судово-почеркознавчою експертизою, а тому застосування кредитором при розрахунку кредитної заборгованості підвищеної процентної ставки у розмірі 12% є безпідставним. Наданий кредитором розрахунок кредитної заборгованості є неналежним доказом, оскільки не містить інформації про рух коштів, які сплачувалися позичальником, а також всіх її складових та період, за який вона виникла.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ТОВ «Кредитні ініціативи» на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 333/5322/15-ц з Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року до закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 23 травня 2007 року між ЗАТ «АКПІБ», правонаступником якого є ПАТ «АКПІБ», та ОСОБА_7 укладено договір про іпотечний кредит № 94-07 квф, за яким банк надав позичальнику на придбання нерухомості кредит в сумі 59 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 21 травня 2027 року, зі сплатою 11% річних за користування кредитом.

Цього ж дня, на забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між ЗАТ «АКПІБ», ОСОБА_7 та ОСОБА_10 укладено договір поруки № 584-07 пф, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким банк відступив товариству права вимоги за договором про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконують, в зв`язку з чим станом на 10 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість у сумі 1 026 971,19 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом у сумі 44 433,66 дол. США, що за курсом НБУ становить 970 794,29 грн; по відсотках - 2 909,77 дол. США, що становить 48 279,44 грн, пені - 7 897,46 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Матеріалами справи узгоджується, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину ОСОБА_7 не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконувала його умови. При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування в іноземній валюті, на підтвердження чого свідчить оспорюваний договір.

Посилання позивача на несправедливі умови кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи.

Установивши, що ОСОБА_7 не довела наявність будь-яких обставин, які відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України є підставами для визнання оспорюваних правочинів недійсними, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову у зв`язку із його недоведеністю.

Доводи касаційної скарги про те, що договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи», суперечить пункту 1 Розпорядження Держкомфінпослуг від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», є неспроможними, оскільки вказаний договір був укладений між юридичними особами, а ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло право вимоги, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № НОМЕР_1 та статуту товариства є фінансовою установою та має право надавати послуги, в тому числі факторингу та кредитування фізичних і юридичних осіб.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із вирішенням судом апеляційної інстанції первинного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» з таких підстав.

Виходячи з аналізу статей 526, 1054 ЦК України зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому, однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Відповідно до договору про внесення змін № 1 від 02 липня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року були внесені зміни до пункту 2.2 кредитного договору про збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11% до 12%; додано пункт 2.7 до договору, згідно якому сукупна вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки наведені в додатку № 2 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, що додається.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 237-16 від 21 вересня 2016 року підписи, виконані від імені ОСОБА_7 та розміщений в строчці «ОСОБА_7» графи «Позичальник» оригіналу договору про внесення змін № 1 від 02 липня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року, оригіналу таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, додаток № 2 до кредитного договору № 94-07 квф від 23 травня 2007 року, виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою з наслідування її справжнього підпису.

Разом із тим, із долученого до позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що позивачем застосовувалася процентна ставка у розмірі 12% річних, тоді як сторонами не погоджено внесення змін до договору в частині збільшення процентної ставки.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд помилково виходив із того, що оскільки додаткова угода про збільшення процентної ставки не оспорена позичальником та не визнана недійсною, то підстави для висновку про її неправомірність відсутні.

Апеляційний суд не врахував, що в силу вимог статті 60 ЦПК України 2004 року відповідач в праві доводити наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Тобто, ОСОБА_7 вправі в рамках указаної справи про стягнення кредитної заборгованості оспорювати правомірність договору про внесення змін № 1 від 02 липня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року, яким було збільшено проценту ставку.

Сама по собі різниця в процентній ставці, застосованій банком під час проведення розрахунків, не може бути визначальним при вирішенні спору щодо недійсності кредитного договору, за обставин виконання позичальником його умов, але перевірка правильності застосування процентної ставки є предметом вирішення у спорі про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, обрахованої за процентною ставкою у розмірі 12%, апеляційний суд не перевірив чи не збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_10 та чи давала остання згоду на такі зміни основного зобов`язання, як це передбачено пунктом 5.3 договору поруки від 23 травня 2007 року № 584-07.

Будь-які висновки з цього приводу у судовому рішенні відсутні.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У договорі про іпотечний кредит № 94-07 квф від 23 травня 2007 року, зобов`язання виражене у валюті - доларах США (59 000 дол. США), а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення кредиту та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні кредитних коштів відповідно за офіційним курсом НБУ не має.

Тому із зазначенням в резолютивній частині судового рішення гривневого еквівалента складових кредитної заборгованості, яка підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів, погодитись неможливо.

Таким чином ураховуючи, що апеляційний судом не перевірено належним чином правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та застосовану кредитором процентну ставку, не з`ясовано обсяг відповідальності поручителя, а також не правильно зазначено в резолютивній частині судового рішення гривневий еквівалент складових кредитної заборгованості, яка підлягають стягненню з відповідачів, а тому судове рішення в частині вирішення первинного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в частині вирішення первинного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, іпотечного договору, частково недійсним договору про відступлення права вимоги залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило