Провадження №2/225/372/2019
Справа №225/435/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м.Торецьк (попередня назва Дзержинськ) пров. Нахімова, 5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01.04.2005 року. В обґрунтування позову зазначив наступне.

01.04.2005 року померла ОСОБА_3. Позивач є сином померлої. Факт споріднення між позивачем та померлою підтверджується рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04.12.2018 року. З метою отримання спадщини, яка відкрилась після смерті матері, до складу якої входить житловий будинок № 5. який розташований у м. Торецьку (попередня назва міста Дзержинськ), пров.Нахімова, (який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину), позивач звернувся до Торецької державної нотаріальної контори, саме за місцем відкриття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що згідно ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто не було подано заяву у встановлений законодавством шестимісячний строк. Отже, після смерті ОСОБА_3 позивач по справі фактично прийняв спадщину, у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами, оскільки не відмовлявся від неї.

Позивач не має можливості отримати документ на підтвердження свого права власності на спадщину, тому вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала, просила винести рішення відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 (а.с.7).

Так, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.1996 року житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м.Торецьк (попередня назва Дзержинськ) пров. Нахімова, 5 належить ОСОБА_3 (а.с.3).

З свідоцтва про смерть серії 1-НО №006992 встановлено, що ОСОБА_3 померла 01.04.2005 року (а.с.6)

Позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 на житловий будинок №5, розташований по проволку Нахімова в м. Торецьку (попередня назва Дзержинськ), Донецької області.

Відповідно до п.23 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Постановою державного нотаріуса Торецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.09.2018 року, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в отриманні Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01.04.2005 року, на житловий будинок №5, розташований по проволку Нахімова в м. Торецьку (попередня назва Дзержинськ), Донецької області, у звязку з тим, що спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк і на момент смерті спадкодавиці разом з нею постійно не проживав, що необхідно для вчинення нотаріальної дії (а.с.8).

З огляду на це суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Так, статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1223 даного Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Стаття 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки за свого життя ОСОБА_3 заповіт не склала, то в даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладено, керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м.Торецьк (попередня назва Дзержинськ) пров. Нахімова, №5, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01 квітня 2005 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: