Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 215/2965/18

провадження № 61-10099св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник відповідачів - ОСОБА_6 ,

третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко Інна Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подану представником - ОСОБА_6 , на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року у складі судді Демиденка Ю. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І. М., про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивований тим, що заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року задоволено позовну заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19 травня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість в сумі 33 139,47 дол. США, що еквівалентно 889 985 грн 72 коп., а також судовий збір в сумі 13 349 грн 79 коп.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» замінено на ОСОБА_1 .

Постановами Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Криворізький РВ ДВС ГТУЮ) від 31 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 вказаної заборгованості та накладено арешт на належні ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 домоволодіння АДРЕСА_7 та 1/3 частку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Постановою від 12 жовтня 2017 року зазначене виконавче провадження передано до Тернівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Тернівський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) .

Разом з тим, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2008 року в розмірі 33 139,47 дол. США, еквівалентно 889 985 грн 72 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 349 грн 79 коп., у зв`язку із чим постановою Тернівського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05 червня 2018 року виконавче провадження закінчено та припинено чинність арештів майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

13 червня 2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 видано виконавчий лист на підставі постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_5 вказаної заборгованості по кредитному договору.

08 червня 2018 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 1/3 частку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що вищезазначений договір дарування є фіктивним та укладеним з метою ухилення від примусового виконання рішення суду шляхом реалізації майна ОСОБА_5 , ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування 1/3 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_3 від 08 червня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/3 частки нежитлового приміщення від 08 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І. М. 08 червня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №999, по якому ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 1/3 частку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_5 була обізнана про судове рішення про стягнення з неї суми боргу, а отже могла передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, дійшовши висновку, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, даний договір не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочинам, та дії сторін свідчать про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від можливої реалізації в майбутньому.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подану представником ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2018 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2019 року представник відповідачів ОСОБА_6 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обізнаність ОСОБА_5 про судове рішення щодо стягнення з неї суми боргу виключно на припущеннях, проте позивачем не доведено, що відповідачі знали про наявність судового спору. Судами не враховано, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року, якою скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року про стягнення боргу, припинено й дію ухвали районного суду щодо заміни сторони стягувача, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 . відсутні права для пред`явлення цього позову. Також відповідачі зазначали, що бізнес є сімейним та одна третя частина нежитлового приміщення не виділена у натурі, а тому суд не мав права приймати судове рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не брали участь у справі - співвласників нежитлового приміщення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що вона є належним позивачем у справі, оскільки укладенням відповідачами спірного договору дарування були порушені її права. ОСОБА_5 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Дії з безоплатного відчуження майна на користь свого сина відповідач-2 вчинила у короткий проміжок часу після ухвалення вказаного судового рішення, і внаслідок укладення договору дарування у неї відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 215/2965/18 з Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Зупинено дію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, до закінчення касаційного провадження.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2019 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І. М., про визнання договору дарування недійсним, призначено до розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі №215/2965/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 369/11268/16-ц.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року поновлено касаційне провадження у цій справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року у справі № 215/1492/16-ц з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість в сумі 33 139,47 дол. США, що еквівалентно 889 985 грн 72 коп., та судовий збір в сумі 13 349 грн 79 коп.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року у цій же справі № 215/1492/16-ц замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 .

На підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року, державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області постановами від 31 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на належне ОСОБА_5 майно.

Постановою державного виконавця Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 12 жовтня 2017 року зазначене виконавче провадження передано до Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року у справі № 215/1492/16-ц заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року в розмірі 33 139,47 дол. США, що еквівалентно 889 985 грн 72 коп., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 349 грн 79 коп.

Постановою державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05 червня 2018 року закінчено виконавче провадження, припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно договору дарування 1/3 частки нежитлового приміщення від 08 червня 2018 року, відповідач ОСОБА_5 подарувала відповідачу ОСОБА_4 1/3 частку нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

13 червня 2018 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 видано виконавчий лист на підставі постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2008 року в розмірі 33 139,47 дол. США, що еквівалентно 889 985 грн 72 коп., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 349 грн 79 коп.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вищезазначений договір дарування є фіктивний та укладений з метою уникнути відповідачем ОСОБА_5 примусового виконання рішення суду шляхом реалізації належного їй майна.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що ОСОБА_5 , відчужуючи належну їй на праві власності частину нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , була цілком обізнана щодо наявності судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, правильно вважали, що вона могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

При цьому судом вмотивовано відхилено доводи ОСОБА_5 про те, що вона не була обізнана про наявність судових спорів, як необґрунтовані та такі, що суперечать матеріалам справи, оскільки заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року було оскаржено саме відповідачем ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якої діяла представник - адвокат Маленька Л. І.

Також судом апеляційної інстанції вмотивовано відхилено й доводи ОСОБА_5 про те, що договір дарування є реальним та виконаний сторонами, оскільки згідно наданих доказів обдарований відповідач ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець ще 21 квітня 2003 року, місцем його господарської діяльності була визначена АДРЕСА_3 (адреса об`єкта дарування) ще з 31 травня 2012 року, трудові договори ФОП ОСОБА_4 з працівникам також укладені в 2010 році, у зв`язку з чим не можна вважати, що останній набув права користування спірним нежитловим приміщенням саме на виконання оспорюваного договору дарування.

Безпідставними є й доводи відповідача про те, що бізнес є сімейним та одна третя частина нежитлового приміщення не виділена у натурі, а тому суд не мав права приймати судове рішення про права, свободи та інтереси осіб, які не брали участь у справі - співвласників нежитлового приміщення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки спірне приміщення належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності, і вирішення спору про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини цього приміщення, яка належала на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_5 , не потребує залучення до участі у справі інших співвласників, які не були стороною оспорюваного договору.

Доводи касаційної скарги стосовно відсутності у ОСОБА_1 прав для пред`явлення цього позову спростовуються матеріалами справи, зокрема, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2017 року, якою замінено стягувача у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (№ 215/1492/16-ц), з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 , у зв`язку з укладенням договору відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року № 29-06/17.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів щодо їх оцінки.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року зупинено дію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, до закінчення касаційного розгляду, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подану представником - ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Поновити дію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов