ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2963/19 Справа № 212/5893/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутка Олександра Олександровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 22 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року представник позивача Бутко О.О. подав до суду позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання у розмірі 176 200,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_6. Актом КУ « Обласний центр медико-соціальної експертизи » від 04.03.2005 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з професійним захворюванням, на яке він захворів під час роботи на підприємстві відповідача.

18 січня 1999 року ОСОБА_6 встановлено професійне захворювання - силикотуберкульоз, сидеросилікоз, емфізему легень. Внаслідок професійного захворювання та смерті батька позивачу завдана моральна шкода. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він втратив близьку людину, залишився без батьківської моральної підтримки.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому смертю батька внаслідок професійного захворювання 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бутко О.О., посилаючись на невідповідність рішення принципам розумності, справедливості, а також принципам єдності сталої судової практики, яка склалася в судах України під час розгляду аналогічних справ, ставить питання про зміну судового рішення в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з урахуванням наведених ним принципів.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не врахував відсутність вини батька позивача у професійному захворюванні, яке виникло у нього внаслідок роботи в шкідливих умовах протягом 31 року, незворотність негативних наслідків, що настали, долю позивача після смерті батька.

В апеляційній відповідачПриватне акціонерне товариство «Суха Балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність, визначеного судом розміру моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, недоведеність позивачем позовних вимог, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членів сім'ї загиблого виникло з набранням чинності ЦК України у 2004 році, тоді, як події, що стали підставою на відшкодування моральної шкоди з відповідача та звернення до суду з позовними вимогами мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності цим Кодексом. Вказує, що на час виникнення правовідносин нормами ЦК Української РСР не було передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам родини загиблого. Також, вказує і на те, що на час виникнення спірних правовідносин порядок відшкодування моральної шкоди був передбачений Правилами відшкодування власників підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 (далі Правила), посилаючись на п.11 Правил, зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди мали виключно працівники підприємства (потерпілі), які внаслідок порушення їх прав, зазнали моральних страждань, а не будь-які інші особи, яким завдано моральної шкоди.

Окрім того, відповідач, посилаючись на п.8 Правил, статтю 456 ЦК УРСР, вказує на те, що судом не було враховано, що цими нормами закону, також не передбачено право на отримання компенсації моральної шкоди членам сім'ї потерпілого. Відповідач вважає, що судом невірно застосована стаття 440-1 ЦК УРСР, оскільки відповідач не порушував законні права позивача, які визначені Конституцією України, а тому не може нести відповідальності перед ним.

Також, відповідач не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, посилаючись на порушення судом принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає, що судом не враховано те. Що батько позивача помер у похилому віці та мав ще й загальні захворювання, які притаманні літнім людям. Вважає недоведеними позивачем його позовні вимоги щодо спричинення моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач в результаті смерті батька.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач являється сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Серії НОМЕР_1, актовий запис №177 від 22 січня 1957 року (а.с.9).

За життя ОСОБА_6 працював в підземних умовах праці на шахті імені Фрунзе, правонаступником якого є відповідач, що не оспорюється сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.11.2004 (а.с.3).

Відповідно до акту посмертного огляду з встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним захворюванням від 28.01.2005 встановлена причина настання смерті ОСОБА_6 із встановленим вперше у 1999 році професійним захворюванням легень (а.с.6-8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей 440-1, 456 ЦК УРСР п.п.8,11 «Правил відшкодування власників підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993, й виходив з того, що між смертю потерпілого ОСОБА_6 встановлено причинний зв'язок смерті та отриманого ним професійного захворювання, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Доводи відповідача про неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів, частково, вважає слушними.

Питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду.

Так, суд встановив, що спірні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли у листопаді 2004 року коли помер ОСОБА_6, однак такий висновок суду на думку колегії суддів є хибним, оскільки актом посмертного огляду з встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним захворюванням від 28.01.2005 було встановлено причинний зв'язок смерті батька позивача та професійного захворювання отриманого ним на підприємстві відповідача, тобто час виникнення спірних правовідносини припадає на січень 2005 року.

Отже, апеляційним переглядом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин вже діяли нормицивільного кодексу України 2004 року, які також були діючими і на час смерті батька позивача (ІНФОРМАЦІЯ_2), тому застосуванню підлягали норми ч.1 ст.1167, ч.2 ст.1168 ЦК України (2004), а не застосовані судом норми матеріального права ( статті 440-1, 456 ЦК УРСР).

Згідно з нормами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненої каліцтвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності каліцтва і причинного зв'язку між смертю і каліцтвом, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Між тим, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, не призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскільки висновки суду, викладені у рішенні є законними, такими, що підтверджують право позивача на відшкодування моральної шкоди.

З наведених вище підстав, доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування моральної шкоди, пов'язаної зі смертю його батька через виникнення правовідносин у 1999 році коли ОСОБА_6 було встановлено професійне захворювання, колегія суддів не сприймає.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача Бутка О.О. і відповідача в частині необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також врахував, що з часу смерті батька позивача минуло понад 15 років.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з втратою близької людини.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача, що визначеним судом розміром стягнутої моральної шкоди необґрунтований належним чином, оскільки смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину померлого працівника, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутка Олександра Олександровича та відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: