ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1417/19 Справа № 173/1889/17 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що у 2009 році ОСОБА_2 позичила їй грошові кошти, які були предметом позовних вимог ОСОБА_2, заявлених до неї у Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області. Рішенням Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року у справі № 607/144/16-ц було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 314 456 грн., 54 коп. заборгованості за договором позики від 27 листопада 2014 та 2 670 грн 46 коп. судового збору. Рішення перебуває на стадії виконання. Зазначає, що у неї з ОСОБА_2 була й інша домовленість, відповідно до якої за її дорученням ОСОБА_3 отримувала від її імені пенсію та віддавала ОСОБА_2 в рахунок боргу за період з 28 листопада 2014 року по 05 вересня 2015 року. Стверджує, що ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 9 554 грн. Однак, ОСОБА_2 вказаний факт заперечує. Вказує, що зазначена грошова сума не була взята до уваги Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Вважає, що діями ОСОБА_2 були порушені її права і відповідач зобов'язана повернути їй отримані з її пенсії грошові кошти у розмірі 9 554 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9 554 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року було виправлено описку в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 31 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року у справі № 607/144/16-ц, яке набрало законної сили, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 314 456 грн., 54 коп. заборгованості за договором позики від 27 листопада 2014 та 2 670 грн 46 коп. судового збору (а.с.8, 9).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами у даній справі, ОСОБА_1 посилалася на те, що у неї з ОСОБА_2 була й інша домовленість, відповідно до якої за її дорученням ОСОБА_3 отримувала від її імені пенсію та віддавала ОСОБА_2 в рахунок боргу за період з 28 листопада 2014 року по 05 вересня 2015 року та ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 9 554 грн., які просила стягнути з останньої на її користь (а.с.2, 3).

З наданої позивачем до суду копії пояснювальної записки, написаної ОСОБА_3 від 16 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 стверджує, що за дорученням ОСОБА_1 отримувала її пенсію, та вказані грошові кошти за період з 28 листопада 2014 року по 05 вересня 2015 року, віддавала ОСОБА_2 в рахунок боргу ОСОБА_1 За вказаний період ОСОБА_3 було передано, а ОСОБА_2 отримано 9 554 грн. ОСОБА_2 розписувалася за отримані кошти та неодноразово зверталася до ОСОБА_3, щоб остання відмовилась що ОСОБА_2 отримувала грошові кошти в рахунок боргу (а.с.4).

ОСОБА_1 наданий аркуш паперу з написом "гроші Люди", який містить записи про рік 2014-2015, про грошові суми та підписи (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Слід зазначити, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 дійсно отримувала пенсію за позивача ОСОБА_1 та дійсно передавала суму коштів в розмірі, який вказує позивач, ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2

Доказів на підтвердження отримання таких коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Відповідні розписки в матеріалах справи відсутні.

Крім того, вказана обставина досліджувалася і при ухваленні рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільською області від 17 січня 2017 року при вирішені справи за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1, про стягнення боргу за договором позики і не була прийнята судом до уваги за її недоведеністю (а.с.8, 9).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у зв"язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача належними доказами по справі не підтверджуються.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді