Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 308/8893/15-ц

провадження № 61-27471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Комунальне підприємство «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , просили усунути їм перешкоди у володінні та користуванні майном.

Позов обгрунтовано тим, що їм на праві приватної власності належать квартири № 75, 86 та 88 відповідно на АДРЕСА_3 . У цьому ж будинку у кв. 67 проживає ОСОБА_4 , яка є одноосібним власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2005 року та одноособово користується приміщенням комори загальною площею 7.2 кв.м, що розташована на першому поверсі будинку. Такі дії відповідача порушують права власників квартир № 75, 86 та 88 як співвласників будинку АДРЕСА_3 на володіння, користування приміщеннями загального користування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року позов задоволено. Усунено власнику квартири № 75 - ОСОБА_1., квартири № 86 - ОСОБА_2 та квартири № 87 - ОСОБА_3 перешкоди у володінні та користуванні приміщенням загального користування у будинку АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_4 надати власнику квартири № 75 - ОСОБА_1., квартири № 86 - ОСОБА_2. та квартири № 87 - ОСОБА_3 безперешкодний доступ до приміщення загального користування - комори (кладови) площею 7.2 кв.м за вказаною адресою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, а тому одноосібне користування ОСОБА_4 приміщенням загального користування порушує права інших мешканців багатоквартирного будинку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками та зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував до спірних правовідносин матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

05 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою й витребувано справу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді - доповідачеві Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального й процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано безпідставністю заявлених вимог, оскільки позивачі не є власниками спірного приміщення.

Суд апеляційної інстанції не зазначив доказ, хто є власником спірного майна -приміщення площею 7.2 кв.м. Це приміщення не передбачене будівельно-технічною документацією, воно є самочинним новоствореним власником квартири № 67 , що посвідчується копією плану та експлікацією технічного поверху будинку по АДРЕСА_3 .

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників не надходило.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належать квартири № 75, 86 та 88 відповідно на АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 є власником квартири № 67 у цьому ж будинку та одноособово користується приміщенням комори загальною площею 7.2 кв.м, що знаходиться на першому поверсі будинку.

Відповідно до листа Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради за № Ш/0374/24.01-07 від 20 травня 2015 року приміщення призначені для обслуговування будинку не можуть бути приватизовані одним з власників квартири у багатоквартирному будинку і Комунальне підприємство «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 8 » не вправі закріплювати комору (колясочну) за окремими мешканцями, оскілько воно відноситься до загального користування і належить всім мешканцям будинку АДРЕСА_3 (а. с. 11).

Відповідно до листа від 24 квітня 2015 року Комунальне підприємство «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8» надало відповідь ОСОБА_1 , де зазначено, що при виході на місце проведено спілкування з власником квартири № 67 , вона кожного разу впевнено заявляла і заявляє про перебування цього приміщення у її власності (а. с. 14).

У суді апеляційної інстанції відповідач визнала, що не здійснювала перебудову і не встановлювала двері на спірне приміщення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Верховний Суд виходить з того, що порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Предметом і підставою позову у справі, що є предметом перегляду, є усунення позивачам перешкод у користуванні майном, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно із частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є необгрунтованими, не спростовують висновок суду апеляційної інстанції, що одноосібне користування ОСОБА_4 приміщенням загального користування порушує права інших мешканців багатоквартирного будинку.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судами обставини, що спірне примішення є приміщенням загального користування, а власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку.

Встановивши на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, що спірне допоміжне приміщення, яке є співвласністю всіх мешканців будинку, використовується одноособово відповідачем без надання доступу до нього іншим власникам квартир у будинку, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки на вчинення будь-яких дій щодо цього приміщення необхідна була згода усіх співвласників багатоквартирного будинку, якої відповідачем отримано не було.

Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій належно встановили обставини справи, надали належну оцінку доводам сторін у справі та наданим доказам, правильно здійснили тлумачення норм матеріального права та застосували їх до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 400 ЦПК України встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховним Судом встановлено, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко