Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 420/853/18
Провадження № 22-ц/810/39/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Чалого А.В., 22.11.2018 року в смт.Новопсков Луганської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2. звернувся до суду із зазначеною позовною заявою в обґрунтування якої посилався на те, що з відповідачем у справі ОСОБА_4 він перебував у шлюбі з 22.09.2006 року, який було розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.01.2010 року, актовий запис у Книзі реєстрації розірвань шлюбів №339 від 11.06.2010 року Московського ВРАЦС ХМУЮ. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання якої позивач перераховував колишній дружині на картку, а також покупав дитині речі та давав гроші готівкою. 27.08.2010 року позивач вдруге одружився з ОСОБА_6, у шлюбі з якою ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась друга донька ОСОБА_7. 19.02.2018 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2018 року з позивача було стягнуто аліменти на користь відповідача у справі на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 19.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України він має сплачувати половину зафіксованої частки аліментних платежів у розрахунку на двох дітей, та його обидві дочки мають рівні права на утримання (аліменти) у розмірі 1/3 частки його доходів на двох, що складає по 1/6 частині на кожну. Як повідомив суд у тексті судового наказу від 12.03.2018 року, суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а тому позивач вважає, що питання щодо визначення розміру аліментів повинне бути розглянуте у цьому провадженні про зменшення розміру аліментів на першу дитину «у стандартному» вимірі- 1/6 частина, з урахуванням наявності другої дитини, а також непрацездатних батьків позивача, які потребують піклування та матеріальної допомоги від нього, а тому зазначає, що не має можливості сплачувати більше ніж 1/8 частину від усіх своїх заробітків на утримання його першої дочки ОСОБА_5. Просив суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягнуті на користь ОСОБА_4 за судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2018 року з ј частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, та визначивши та дослідивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану, при цьому суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив, що доводи ОСОБА_5 стосовно того, що на його утриманні є друга донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також, що він має батьків пенсійного віку, не є підставою для зменшення розміру аліментів, визначений судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2018року розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв'язку з наявністю на утриманні позивача доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також, що він має батьків пенсійного віку, без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та суперечитиме її інтересам, розмір аліментів, який стягується на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2018 року, не перевищує 50 % заробітної плати позивача.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягнуті на користь ОСОБА_4 за судовим наказом судді Московського районного суду м.Харкова Скотар А.Ю. від 12.03.2018 року з ј частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Апеляційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, на які позивач прямо посилався у позовній заяві як на підставу своїх вимог, а саме п.3.ч.1 ст.182 СК України, який зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних батьків. Також суд у своєму рішенні зазначає, що позивач не надав суду доказів підтвердження погіршення свого матеріального стану та з невідомих причин судовий наказ про стягнення аліментів та довідку з бухгалтерії за місцем роботи про нараховану заробітну плату та утримані аліменти суд не вважав такими доказами. Позивач вважає, що посилання у ст.192 СК України про підстави зміни розміру аліментів на інші випадки, передбачені цим Кодексом стосується саме обставин цієї справи. Саме такий інший випадок встановлений у ст.182 СК України, процесуальний порядок реалізації якого закріплений у ч.7 ст.170 ЦПК України: «У разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів» і саме це зробив позивач. Скаржник вважає, що наявність у нього другої дитини, відповідно до положень ч.5 ст.183 СК України, зменшує розмір аліментів на першу дитину до 1/6 частини (1/3 частини на двох, тобто 1/6 частини на кожну). Крім того скаржник вважає, що необхідно врахувати наявність у нього непрацездатної матері, що зменшує розмір аліментів до 1/7 частини, а також наявність непрацездатного батька зменшує розмір аліментів на 1/8. Скаржник звертає увагу на те, що п.3 ч.1 ст.182 СК України визнає достатнім сам факт наявності інших дітей та непрацездатних батьків задля виникнення обов'язку суду врахувати ці обставини при визначенні розміру аліментів. Обидві його доньки як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 так і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, є рівними в своїх правах на утримання і стягнення на утримання ОСОБА_5 такої значної частки від заробітка позивача , яку він не може надати ОСОБА_7, є очевидно несправедливим відносно останньої. Судом зазначено, що розмір аліментів, який стягується на підставі судового наказу Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2018 року не перевищує 50% заробітної плати позивача, так дійсно, не перевищує, а дорівнює 50% з врахуванням погашення виниклої заборгованості. Якщо виходити з рівності прав дітей, то ОСОБА_5 повинен віддавати і другій дитині 50% свого заробітку, тобто віддавати 100% всіх його доходів. Також скаржник посилається на положення ст.141 СК України щодо рівності прав та обов'язків мати і батька щодо дитини. Скаржник вважає, що суд не врахував, що відповідач також зобов'язана утримувати дитину в такій же мірі як і він. Держава Україна в Законі України «Про державний бюджет України на 2018 рік» в статті 7 встановила у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року- 1860 грн., з 01 липня - 1944 грн., з 01 грудня - 2017 грн., половина прожиткового мінімуму становить відповідно 930 грн., 972 грн., 1013,50 грн. 1/8 частина доходів позивача, які він отримує за своїм місцем роботи, значно перевищує вказану половину прожиткового мінімуму, необхідну для забезпечення потреб дитини, тобто при встановленні цього розміру аліментів донька ОСОБА_5 буде належним чином забезпечена всім необхідним, в тому числі необхідність її періодичного лікування та оплати на танцювальний гурток. ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції відійшов від засад рівності дітей у своїх правах та надав необгрунтовану перевагу одній дитині перед іншою. Також суд першої інстанції відійшов від засад рівності батьків у своїх зобов'язаннях та чомусь поклав увесь тягар утримання доньки ОСОБА_5 тільки на батька, ігноруючи рівнозначний обов'язок утримання з боку матері, відповідача у справі. Відповідачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви, однак суд, як вважає скаржник, з незрозумілих підстав прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_4 скористалась своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, який мотивувала тим, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач вважає, що законодавцем передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини повинен сплачувати аліменти в такому розмірі, що буде гарантувати нормальний рівень життя дитини. Відповідач зазначає, що той з батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. ОСОБА_4 вважає не доречними доводи позивача щодо дискримінації відносно прав його другої доньки, враховуючи, що дитина народжена в шлюбі, який на даний момент не розірвано, тобто аліментів на утримання другої дитини він не повинен сплачувати. Позивач ОСОБА_5 є здоровим, працездатним та зобов'язаний відповідно до чинного законодавства утримувати свою дитину. Враховуючи насамперед інтереси дитини вважає, що розмір аліментів, визначений суддею, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дитини не є таким, що ставить його в тяжке матеріальне становище, наведені позивачем обставини не свідчать про необхідність зміни присуджених аліментів в сторону їх зменшення, а тому в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів необхідно відмовити. Просила суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Позивач-скаржник ОСОБА_5, якого було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України без участі ОСОБА_5, за участю в режимі відеоконференції відповідача ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.09.2006 року від якого мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11.06.2010 видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами НОМЕР_1. 27.08.2010 ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9, останні від шлюбу мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2018 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечуються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_5 суд першої інстанції посилався на положення статті 192 СК України, відповідно до яких розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, та зазначивши, що позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану та наявність на утриманні доньки ОСОБА_7 та батьків пенсійного віку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача про наявність на утриманні другої дитини- дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьків пенсійного віку зазначивши, що визначений судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2018 розмір аліментів відповідає вимогам СК України та його зменшення у зв'язку з наявністю на утриманні позивача доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також наявність батьків пенсійного віку, без підтвердження погіршення матеріального стану позивача, не сприятиме належному забезпеченню його доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та суперечитиме її інтересам.

Колегія суддів у повній мірі не погоджується із зазначеним висновком та вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів, та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 статті 182 СК України).

Судом об'єктивно встановлено і підтверджується матеріалами справи, що судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2018 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Також колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_5 має дитину ОСОБА_7, народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який було зареєстровано 27.08.2010 року.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 1 ст.170 ЦПК України встановлено, що судовий наказ про стягнення аліментів оскарженню не підлягає.

Згідно з ч.7 ст. 170 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Отже, у позивача не було можливості заперечувати проти видання судового наказу від 12.03.2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання першої дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини його доходу, або оскаржувати його. Тому 14.06.2018 року він звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, посилаючись на зміну його сімейного і матеріального стану.

Але при вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд першої інстанції не врахував такі обставини, а помилково послався на те, що позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану, а наявність на його утриманні другої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не є підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим наказом.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось з них.

Зі справи вбачається, що з часу стягнення аліментів на користь відповідачів змінився сімейний стан позивача, а також змінився і його матеріальний стан, оскільки позивач належно підтвердив, що на даний час зобов'язаний утримувати не одного, а двох дітей.

Не має значення факт, що позивач проживає однією сім'єю з другою дочкою оскільки це не змінює обов'язку позивача утримувати молодшу дитину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати потреби в утриманні кожної дитини позивача та дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі.

Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що підставами для зміни розміру аліментів є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення статті 192 СК України колегія суддів вважає, що зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів за судовим наказом.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 серпня 2018 року у справі № 726/2210/16-ц.

Отже, неможливо не погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно не врахував такі обставини, які є умовами зменшення розміру аліментів у відповідності до положень частини 1 статті 192 СК України.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що після стягнення з ОСОБА_5 аліментів за судовим наказом, матеріальний стан останнього погіршився.

Так, за період з 01.06.2018 року по 30.09.2018 року загальна сума доходу ОСОБА_5 складала 41052,47 грн за чотири місяці, що складає середньомісячну заробітну плату у розмірі 10263,12 грн. За судовим наказом з ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 за зазначений період було сплачено 17064,36 грн що складає у середньому на місяць 4266,09 грн, а.с.174. Тобто розмір його доходу значно зменшився, що з урахуванням наявності малолітньої дитини ОСОБА_7, свідчить й про зменшення можливості забезпечення позивачем умов життя, необхідних для розвитку другої дочки ОСОБА_10, до яких дитинf звикла.

Як зазначила відповідач ОСОБА_4 дохід вона отримує від підприємницької діяльності як фізична-особа підпрємець, який приблизно на місяць складає 7000-8000 грн.

Крім того, ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що як внутрішньо переміщена особа, яка перемістилася до м. Харкова разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує соціальну допомогу на себе у сумі 420 грн та на дитину- дочку ОСОБА_5 у сумі 800 грн.

З урахуванням вищезазначених обставин колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом на утримання першої дочки ОСОБА_5.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами позивача ОСОБА_5 про те, що визначений судовим наказом розмір аліментів може бути зменшений за рішенням суду до 1/8 частини його доходу.

Як підставу такого зменшення позивач посилається на наявність непрацездатних батьків пенсіонерів.

Колегія судів, як і суд першої інстанції вважає, що наявність непрацездатних батьків (пенсіонерів) не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позивачем не надано доказів того, що його батьки потребують матеріальної допомоги. Сам по собі факт надання позивачем батькам матеріальної допомоги, без наявності доказів щодо потреби останніх у такій допомозі, свідчить тільки про належне і добровільне виконування позивачем свого синівського обов'язку щодо поліпшення умов життя батьків.

З урахуванням викладеного та виходячи з положень ст. 192 СК України колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог частково та зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), визначених судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2018 року. З урахуванням рівності обов'язків батьків з утримання дитини, сума матеріального забезпечення доньки ОСОБА_5 в разі зменшення аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача не порушить право дитини на гідний рівень життя та не погіршить рівень життя доньки ОСОБА_7.

Щодо заперечень відповідача з посиланням на наявність додаткових витрат на доньку ОСОБА_5, як за станом здоров'я так і для гармонійного розвитку дитину у позашкільних дитячих закладах, колегія суддів звертає увагу ОСОБА_4 на наявність права на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у відповідності до положень ст. 185 СК України.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи, і суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а тому на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5.

Оскільки у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а постанова апеляційного суду, відповідно до ст. 384 ЦПК України набирає законної сили з дня її прийняття, тому змінений судом розмір аліментів підлягає сплаті ОСОБА_5 з 20 лютого 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів, стягнутих судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 12.03.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, до 1/6 частки, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25.02.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

А.В. Яресько