Справа № 527/1801/18
провадження 2/527/23/19
РІШЕННЯ

іменем України

27 лютого 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 05 листопада 2010 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 31 травня 2018 року її заборгованість перед банком складає 116965,99 грн., з яких: 9251,01 грн. заборгованість за кредитом; 107714,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2010 по 30.03.2018.

Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 116965,99 грн. та судові витрати у сумі 1765,00 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, до позовної заяви подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача, розгляд справи проводити за її відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

05 листопада 2010 року ОСОБА_1 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона з ними ознайомлена та згодна.

На підставі заяви, ОСОБА_1 отримала кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного лімітув розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Договорі.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 (дані Умов) від 06.03.2010 року, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Умов, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором.

Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, внаслідок чого, згідно розрахунку станом на 31 травня 2018 року її заборгованість перед банком складає 116965,99 грн., з яких: 9251,01 грн. заборгованість за кредитом; 107714,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2010 по 30.03.2018.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, разом з тим відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку.

Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема,прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 05.11.2010, укладеним з ОСОБА_1 було видано кредитну картку № 411410 (дата відкриття 15.11.2010 року, термін дії 09/14).

Як вбачається із розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, та згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк, за кредитним договором №б/н від 05.11.2010, укладеним з ОСОБА_1 з 23 серпня 2012 року відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 05.11.2010, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Всі інші платежі проведені банком самостійно шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з іншої картки відповідача (а.с. 6-12, 81-90).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено факт вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 05.11.2010 після останньої проплати 23 серпня 2012 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Суд не приймає до уваги те, що 21.09.2012 ОСОБА_1 було видано кредитну картку №655694, термін дії якої 07/16, оскільки неможливо встановити, на виконання якого договору вона видана, чи була перевипущена після закінчення дії основної (первинної) картки 411410. Крім того, поповнення кредитної картки №655694 на суму 504,45 грн. 21 жовтня 2015 року здійснювалося шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, що не свідчить про переривання строку позовної давності за спірним кредитним договором від 05 листопада 2010 року, кредитний ліміт по якому встановлено на карту 411410, термін дії якої закінчився 09/14.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 07 вересня 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року (справа № 566/1125/15-ц, провадження № 61- 5137св18).

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526,610,625,1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування (імя) сторін та інших учасників справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1: 39001, АДРЕСА_1, рнокпп: НОМЕР_1.

Суддя А. О. Олефір