Номер провадження: 22-ц/813/326/19
Номер справи місцевого суду: 523/2765/17
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з проханням визначити ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що самостійно не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на майно померлої матері ОСОБА_4 через те, що, довіряючи своєму батьку ОСОБА_3, надала йому доручення у простій письмовій формі на оформлення права на спадщину та до кінця 2016 року вважала, що усі необхідні документи оформлені та вони є законним співвласниками відповідних частин даної квартири (т.1, а.с. 3-4).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вирішено залишити без задоволення (т.1, а.с.186).

13 грудня 2017 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції було винесено рішення з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи. Зокрема, апелянт вказав на те, що суд не з'ясував обставини того, що ОСОБА_5 теж пропустила строки прийняття спадщини на тих же підставах як і позивач, але так як була прописана за адресою знаходження спадщини та є співвласником - автоматично прийняла частину своєї спадщини. Тому, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (т.1, а.с.189-192).

21.12.2017 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 Відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 201-202). 26.02.2018 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на норми діючого цивільного законодавства вказував на те, що підстави для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (т. 2, а.с. 11-16). Крім іншого, заперечуючи проти позиції позивача відповідач посилався на те, що позивач та третя особа, які є його доньками, не піклувались ані про нього, ані про їх матір та його дружину ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, незважаючи на їх похилий вік та проблеми зі здоров'ям. В спірній квартирі вони фактично не проживають, ОСОБА_5 та її діти лише зареєстровані в ній, однак проживають за іншою адресою. Донька ОСОБА_2 працює та проживає в Канаді. Також відповідач зазначив, що після смерті дружини, та погіршення його стану здоров'я, за ним піклувалася ОСОБА_6, з якою він одружився 26.03.2016 року, відповідно до свідоцтва про шлюб (т. 1, а.с. 113). З доньками він має неприязні стосунки на фоні постійних суперечок щодо спірної квартири. Між ними неодноразово виникали конфлікти, під час яких його побили, щодо чого він звертався до правоохоронних органів (в матеріалах справи містяться При цьому відповідач зауважує, що частина квартири, яка належить ОСОБА_5 закрита та не використовується. Крім того, відповідач зазначив, що позивач неодноразово зверталась з позовами до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності і порядку спадкування тощо, які поверталися їй, в тому числі залишались без розгляду за її заявою (справи № 523/5163-16ц, 523/7315/16ц) (т. 1, а.с. 50, 51).

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв'язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись долею власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заявлені позовні вимоги та підстави позову, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження поважності причини пропуску строку, адже доводи позивача про наявність домовленості складеної в письмовому вигляді з батьком та не оформлення ним спадкових прав позивача не можуть прийнятися судом до уваги, оскільки не було надано суду письмового договору із зазначенням відповідних умов та зобов'язань.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами в справі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, у віці 71 років, про що 06.11.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 10622 (т. 1, а.с. 6). ОСОБА_4 була матір'ю ОСОБА_2 і ОСОБА_5, та дружиною ОСОБА_3, що, також, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами (т. 1, а.с. 32, 122, 134).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1

В матеріалах справи міститься спадкова справа № 9/2016 відкрита приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., за якої вбачається, що з заявами про прийняття спадщини зверталися ОСОБА_5 (донька) 31.03.2016 року (т. 1, а.с. 116), та ОСОБА_3 (чоловік) - 05.04.2016 року (т. 1, а.с. 131). Відповідно до довідки № 26 КП «ЖКС «Пересипський» від 31.03.2016 року ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.10.1967 року та по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 120), а відповідно до довідки № 27 від 31.03.2016 року за вказаною адресою проживають та прописані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 (2002 р.н.), ОСОБА_9 (2009 р.н.) (т. 1, а.с. 121). З відповіді а.о. директора КП «БТІ» Одеської міської ради від 04.05.2016 року на запит нотаріуса вбачається, що станом на 31.12.2012 рік квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в рівних частинах за ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 137).

Отже, з вище наведеного вбачається, що фактично, на момент смерті ОСОБА_4 у вище зазначеній квартирі були зареєстровані та проживали крім неї її чоловік - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_5 При цьому, вказана квартира належала їм в рівних частках на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 про право власності, виданого 21.02.2002 року (т. 1, а.с. 9, 137).

Окрім того, у вказаній вище спадковій справі міститься лист приватного нотаріусу Пачевої І.І. від 31.03.2016 року на усне звернення ОСОБА_2 щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, якою нотаріус роз'яснила про необхідність звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т. 1, а.с. 127).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За обставинами даної справи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заяви про відмову від спадщини не подавали, а отже вважаються такими, що прийняли спадщину. Окрім того, як вбачається з вище наведеного, вони звертались до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частина 1 статті 1270 визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями частини 1,3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 1272 ЦК України щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини, судом повинні бути встановлені поважні причини пропуску такого строку. При цьому, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, за диспозицією вказаної статті, можуть бути віднесені причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Наявність таких причин повинна бути належним чином доведена позивачем, та підтверджена відповідними доказами.

За обставинами даної справи позивачем не було належним чином доведено наявність поважних причин неподання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Посилання на наявність між нею та відповідачем усної угоди щодо оформлення спадкових прав на спірне нерухоме майно позивачем жодними доказами не підтверджено (довіреностей виданих позивачем відповідачу, договорів про зобов'язання відповідача здійснити відповідні дії тощо суду надано не було). Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно було зроблено висновок щодо відсутності поважних причин для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині, яка фактично дублює підстави позову.

Окрім того, необхідно звернути увагу на те, що обставина перебування позивача за кордоном, в зв'язку з чим, в тому числі, було неможливо звернутися до нотаріуса з заявою прийняття спадщини не можуть бути підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини, адже позивачу було відомо про смерть спадкодавця, що вбачається з пояснень самого позивача, які містяться в матеріалах справи, перебування закордоном не є само по собі свідченням наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для звернення, та оскільки законодавством надано достатній строк для звернення з заявою про прийняття спадщини (шість місяців), в позивача була реальна можливість реалізувати своє право. Висловлена позиція узгоджується з роз'ясненнями Верховного суду, які містяться в постановах від 11.07.2018 року, справа № 639/1883/16-ц, від 06.06.2018 року, справа 592/9058/17-ц.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, зокрема, посилання позивача-апелянта на наявність іншої справи, в рамках якої було встановлено, що відповідач перешкоджає ОСОБА_5 користуватися спірним спадковим майном, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані доводи апеляційної скарги не стосуються суті спору, та, виходячи з природи правовідносин, які виникли між сторонами, вказані апелянтом обставини не входять до предмету доказування та встановлення судом. Спір фактично вирішується лише щодо надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, при цьому ці обставини, на які посилається апелянт, значення для цієї справи не мають, оскільки прийняття спадщини здійснюється в спосіб визначений законом і перешкодити подачі заяви до нотаріальної контори достатньо важко. За таких обставин, апеляційний суд відхиляє інші доводи апелянта.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

18.02.2019 року м. Одеса