Справа№ 324/330/19
Провадження № 2/324/307/2019
06.08.2019 Пологівський районний суд
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Кувіка О.О.
розглянувши в судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 09.06.2001 виконкомом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №5.
Позивач зазначила, що від даного шлюбу мають двох дітей - доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини припинені, разом подружжя не проживає більше року через часті сварки та ревнощі з боку відповідача, подружжя втратило одне до одного почуття любові та поваги, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, примирення з відповідачем не можливе, тому позивач бажає розлучення з відповідачем. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити собі прізвище « ОСОБА_1 ».
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без її участі, після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище « ОСОБА_1 », також зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, тому надавати строк для примирення не потрібно.
Відповідач ОСОБА_2 повторно до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений, заперечень проти позову до суду не подав, однак подав до суду 10.07.2019 заяву в якій просить продовжити розгляд заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу для надання можливості примирення, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та, керуючись главою 11 розділу 3 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи і ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.
Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст.10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.
Як проголошено положеннями ст.12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у сім`ї склалися не нормальні відносини, сторони не розуміють одна одну по більшості питань сімейного життя, відсутня спільна ціль у шлюбі, взаємоповага та любов, шлюбні відносини припинено, сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, позивач втратила до відповідача почуття поваги і любові, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача ОСОБА_1 .
Суд вважає, що вимоги відповідача ОСОБА_2 , викладені в заяві, яка надійшла до суду 10.07.2019 щодо продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу для надання можливості примирення, задоволенню не підлягають, оскільки на доведення їх обґрунтованості не наведено жодного аргументу. Справа за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу на теперішній час перебуває в провадженні суду більше п`яти місяців, відповідач ОСОБА_2 неодноразово викликався до суду, в тому числі під час підготовчого провадження, однак до суду не з`являвся, відзиву на позовну заяву, письмові пояснення до суду не подавав. З урахуванням часу, що минув з моменту пред`явлення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у відповідача ОСОБА_2 було достатньо часу для примирення з позивачем ОСОБА_1 , однак примирення не відбулося, позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій на розірванні шлюбу наполягала та зазначила, що примирення з відповідачем не можливе, тому надавати строк для примирення не потрібно. Відповідач ОСОБА_2 не обґрунтував необхідність надання додаткового час для примирення.
За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше сімейне життя неможливе і шлюб необхідно розірвати.
Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач ОСОБА_1 , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище « ОСОБА_1 ».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 211, 259, 263, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.06.2001 виконкомом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №5.
Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Іванченко