ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/835/19 Справа № 175/4031/17 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року та на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку та торгів України, ОСОБА_1 про визнання патенту на промисловий зразок недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку та торгів України, ОСОБА_1 про визнання патенту на промисловий зразок недійсним.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року визнано патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» - недійсним на підставі п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки» та таким, що не набрав чинності від дати публікації відомостей про видачу патенту.

Зобов'язано Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки».

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн., компенсацію на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 4375 грн. 30 коп.

У решті заявлених вимог ОСОБА_2 про розподіл судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року - скасувати повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року по справі № 175/4031/17, ухвалити нове судове рішення, стягнувши на його користь з ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі: судовий збір - 352,40 грн., оплата гонорару судового експерта - 15 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 21 425,00 грн.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року просить залишити рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року по справі № 175/4031/17 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 травня 2016 року було зареєстровано патент України на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» НОМЕР_1 за заявою ОСОБА_1 за №s201600841 від 24 травня 2016 року, який став власником патенту (а.с.119-128).

Відповідно до пп.«а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовами патентоспроможності, визначеним цим Законом.

Згідно п. 85 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №12, статтями 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» і 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» встановлено підстави визнання недійсними патентів на винаходи, корисні моделі та промислові зразки; позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси. Коло таких осіб (крім сторін договору) з'ясовується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При цьому слід враховувати тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» наведене в пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 року.

Відтак, патент на промисловий зразок може бути визнаний недійсним повністю або частково у судовому порядку, якщо сукупність його суттєвих ознак стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_2 просив визнати патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» - недійсним на підставі п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки» та таким, що не набрав чинності від дати публікації відомостей про видачу патенту та зобов'язати Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки» посилаючись на те, що зазначений промисловий зразок не відповідає умовам патентоспроможності, оскільки не є новим у зв'язку з тим, що сукупність ознак даного промислового зразку стала загальнодоступною у світі до дати подання ОСОБА_1 заявки щодо його реєстрації.

Згідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Виключенням з правила є розкриття інформації про нього автором або особою, яка одержала від автора прямо чи опосередковано таку інформацію протягом 6 місяців до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. При цьому обов'язок доведення обставин розкриття інформації покладається на особу, заінтересовану у застосуванні цього пункту - положення ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки».

Згідно із ч.1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 461 ЦК України промисловий зразок вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим.

Згідно до ст.ст. 462, 464 ЦК України набуття права інтелектуальної власності засвідчується патентом, зважаючи на що недійсним може бути визнаний сам патент.

Відповідно до ст.469 ЦК України права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок, визнаються недійсними, з підстав та в порядку, встановлених законом.

Згідно із п. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» від 15 грудня 1993 року правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності.

Відповідно до пп. 8.1.4.1 «Правил складання та подання заявки на промисловий зразок» затверджених наказом МОН України №110 від 18.02.2002 року, суть промислового зразка характеризується сукупністю відображених на зображеннях його суттєвих ознак, які визначають зовнішній вигляд виробу з його естетичними та/або ергономічними особливостями. Ознака належить до суттєвих, якщо вона впливає на формування зовнішнього вигляду виробу, якому притаманна така ознака.

Згідно із ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надав до суду висновок судового експерта Дорошенко Олександром Федоровичем, який атестований як судовий експерт з питань інтелектуальної власності за спеціальністю 13.4 «Дослідження, пов'язані з охороною прав на промислові зразки» та 13.6 «Дослідження пов'язані з охороною прав на зразки для товарів і послуг» має свідоцтво судового експерта № 933, Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, головним завданням якого є проведення експертизи заявок на об'єкти промислової власності.

З висновку судового експерта за результатами проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності №1182 від 30 січня 2018 року вбачається, що промисловий зразок за патентом України НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» не відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до наданих матеріалів та не відповідає умовам надання правової охорони, визначеним ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки».

Згідно з п.8.1.4.1 «Правил складання та подання заявки на промисловий зразок» суть промислового зразка характеризується сукупністю відображених на зображеннях його суттєвих ознак, які визначають зовнішній вигляд виробу з його естетичними та/або ергономічними особливостями.

Відповідно до п. 8.1.4.3 «Правил складання та подання заявки на промисловий зразок» при виділенні суттєвих ознак промислового зразка повністю має бути описана сукупність суттєвих ознак основного з варіантів, а розкриття суті кожного з інших варіантів здійснюється шляхом описування тих ознак, які відрізняють кожний інший варіант від основного.

Також судом першої інстанції прийнято до уваги результати порівняльного аналізу промислового зразку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за спірним патентом та промисловими зразками: ІНФОРМАЦІЯ_2», ІНФОРМАЦІЯ_3», ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», що викладені у порівняльних таблицях Висновку судового експерта №1182 від 30 січня 2018 року, зокрема те, що промисловий зразок за оспорюваним патентом містить всю сукупність ознак промислових зразків: ІНФОРМАЦІЯ_2», ІНФОРМАЦІЯ_3», ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Таким чином, при реєстрації спірного патенту були порушені права ОСОБА_2, оскільки оспорюваний патент був загальновідомим на території України до моменту подання ОСОБА_1 заявки на реєстрацію промислового зразка до Державної служби інтелектуальної власності України та використовувався у тому числі ФОП «ОСОБА_2».

Вищезазначеним висновком судового експерта підтверджено, що сукупність суттєвих ознак промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки №s201600841 від 24 травня 2016 року на видачу вказаного патенту, а саме станом на 24 травня 2016 року, а тому не відповідає умовам патентоспроможності, і, як наслідок, відповідний патент підлягає визнанню судом недійсним на підставі п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки».

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання патенту на промисловий зразок недійсним, суд першої інстнції дійшов до правильного та обгрунтованого висновку, що реєстрація Державною службою інтелектуальної власності України спірного патенту на ім'я ОСОБА_1 відбулась із порушеннями п. 1 ст. 5, п. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та ч. 1 ст. 461 ЦК України, а саме: промисловий зразок ОСОБА_1 за вищевказаним патентом України не є патентоспроможним, а отже, згідно п. 1 ст. 5, п. 1 ст. 6 Закону не може отримати правової охорони та відповідно до ч. 1 ст. 461 ЦК України не є придатним для набуття прав інтелектуальної власності на нього, що є підставою для визнання патенту НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» недійсними повністю, як це передбачено п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки».

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки».

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року №585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України завдання та функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно п. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» при визнанні патенту недійсним Державна служба інтелектуальної власності України повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 «Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки» затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 12 квітня 2001 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2001 року за №378/5569 у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання патенту недійсним повністю або частково. Підставою для внесення відомостей до реєстру є рішення судових органів.

Враховуючи вищевикладене та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що промисловий зразок ОСОБА_1 за вищевказаним патентом України визнано недійсним, а отже є правові підстави для внесення змін до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснення про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про захист прав на промислові зразки».

Щодо оскарження ОСОБА_2 додаткового рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року визнано патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» - недійсним на підставі п. «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та таким, що не набрав чинності від дати публікації відомостей про видачу патенту; зобов'язано Міністерство економічного розвитку та торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» у порядку ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки»; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

15 травня 2018 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_2 надійшла заява про розподіл судових витрат.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначає, що у вищезазначеному судовому рішенні судом першої інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат щодо судового збору сплаченого за забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., оплати гонорару експерта у розмірі 15000 грн., та витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 21425,00 грн.

Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Візповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом першої інстнції встановлено, що 03 березня 2018 року ОСОБА_2 сплатив судовий збір за подання заяви про застосування заходів забезпечення позову у розмірі 352,40 грн. (а.с.105), яка в подальшому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року була задоволена (а.с.130-133).

Таким чином задовольняючи вимоги ОСОБА_2 в цій частині, суд першої інстанції дій до правильного висновку, що необхідно стягнути з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 352,40 грн. за подання заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи у розмірі 15000 грн., суд першої інстнції також дійшов до правильного витсновку, оскільки грошові кошти на проведення експертизи сплатила ОСОБА_4, що підтверджується квитанцією №1111-5926-3894-3000 від 16.01.2018 року (а.с.159), а тому відсутні підстави для стягнення витрат пов'язаних з проведенням експертизи тому, що позивачем не понесені дані витрати.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно ч. 2 ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Як роз'яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).

Судом першої інстнції встановлено, що в матеріалах справи наявний Договір №LХА17-002 про надання правової допомоги від 07 липня 2017 року укладений між ФОП ОСОБА_2 та Адвокатським об'єднанням «ЛЕКСЕЛ», від імені якого на підставі довіреності діяв адвокат Згонік Сергій Володимирович. Розділом 5 вищевказаного Договору визначався порядок оплати послуг (а.с.163-169).

На підтвердження факту сплати витрат на професійну правову допомогу Адвокатському об'єднанню «ЛЕКСЕЛ» ОСОБА_2 надав рахунок-фактуру №LХА-000006 від 26.10.2017 року (а.с.161) та оригінал квитанції на суму 5000 грн. (а.с.160), а також підсумковий акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №LХА-000012 від 14.05.2018 року (а.с.186) та оригінали квитанцій на суму 16425 грн. (а.с.187-194).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до розрахунку суми судових витрат ОСОБА_2 сплатив Адвокатському об'єднанню грошові кошти в сумі 21425 грн. за надання правничої допомоги, а саме: 2,8 годин - підготовка позовної заяви на суму 5000 грн., 4,5 годин - підготовка до судового засідання на суму 8100 грн., 2,0 годин - участь у судовому засіданні на суму 3600 грн., 2,5 годин - очікування на суму 2250 грн., 5,5 годин - транспорт на суму 2475 грн. Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, а саме з журналу судового засідання від 12.04.2018 року вбачається, що адвокат ОСОБА_2 приймав участь в судовому засіданні з 12-47 год. по 12-59 год. (а.с.147-148) тобто 12 хвилин, відповідно до журналу судового засідання від 07.05.2018 року адвокат ОСОБА_2 приймав участь в судовому засіданні з 10-01 год. по 10-32 год. (а.с.152-153) тобто 31 хвилину, відповідно до журналу судового засідання від 10.05.2018 року адвокат позивача приймав участь в судовому засіданні з 16-39 год. по 17-04 год. (а.с.175) тобто 25 хвилин (з яких суд знаходився у нарадчій кімнаті 2 хвилини, отже адвокат надавав правничу допомогу фактично 23 хвилини), в загальній кількості 1 година 6 хвилин, а не дві години, як адвокат зазначив в розрахунку суми судових витрат.

Щодо твердження адвоката ОСОБА_2 про те, що на підготовку позовної заяви та підготовку до судового засідання, ним витрачено в загальній кількості 7,3 години є частково обґрунтованим, оскільки позовна заява не є складною, на її складання не витрачено багато часу.

Що стосується підготовки адвоката до судового засідання, суд не може надати оцінку вказаному доказу, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо підготовки адвоката до судового засідання.

Таким чином, розмір виконаних адвокатом Згонік С.В. робіт по наданню ОСОБА_2 правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; поширеність справ про визнання патенту на промисловий зразок недійсним та те, що ОСОБА_2 особисто приймав участь у судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що необхідно ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про судові витрати та стягнути з відповідача на користь позивача суму 775,30 грн. за участь адвоката в судових засіданнях та суму 3600 грн. за підготовку позовної заяви, а всього 4375 грн. 30 коп.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова