Ухвала

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 415/4838/16-ц

провадження № 61-17221ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року у справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

встановив:

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань покладених на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І. М. № 4878 від 10 червня 2016 року.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року залишено без руху та запропоновано заявнику подати до Луганського апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, разом з належними доказами на підтвердження поважності причин пропуску зазначеного строку.

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Статтею 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, статтею 389 ЦПК України не передбачено касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.

З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року слід відмовити з вищенаведених підстав.

Керуючись статтею 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 10 серпня 2019 року у справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов