ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3465/17

Номер провадження 22-ц/816/3248/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Сумський обласний нотаріальний архів, Виконавчий комітет Охтирської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року, в складі судді Плотникової Н.Б., постановлену у м. Охтирка Сумської області,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулось до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що 22 березня 2016 року Сумський обласний державний нотаріальний архів видав сторонній особі дублікат договору дарування приватної квартири від 27 травня 1997 року. Виданий дублікат юридично незначного, нікчемного, не укладеного в силу закону договору дарування приватної квартири від 27 травня 1997 року може бути використаний недобросовісними особами з метою підтвердження факту припинення права власності заявниці на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір дарування житлової квартири, на думку ОСОБА_1 , є неукладеним, оскільки між дарувальником і обдарованою стороною не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду. Не досягнуто згоди щодо суб`єкта, до якого повинно перейти право власності, щодо порядку, строку передачі дарунка, а уповноважений представник обдарованої сторони діяв всупереч наданих законом повноважень.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила суд підтвердити факт, що відповідно до законодавства, яке діяло у травні 1997 року, є неукладеним і таким, що не породжує юридичних наслідків договір дарування приватної житлової квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що під час розгляду справи виявлений спір між ОСОБА_1 та Виконавчим комітетом Охтирської міської ради про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

У травні 2019 року ОСОБА_1 , не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд дійшов помилкового висновку щодо спору про право, оскільки причиною звернення до суду заявник зазначила: недопущення звернення будь-якої юридичної особи до Сумського обласного державного нотаріального архіву з заявою про видачу їй дублікату договору, який за законом є неукладеним.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Охтирської міської ради просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки судове рішення вважає законним та обґрунтованим, погоджується, що звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1 фактично оскаржує договір дарування.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 22 квітня 1987 р між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був розірваний 15 серпня 1995 року (а.с. 142 том 1).

Згідно рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19 червня 1992 року №282 ОСОБА_1 викупила квартиру АДРЕСА_1 у власність.

До червня 1997 року вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_1 , у якій були зареєстровані вона та її троє неповнолітніх дітей, а з лютого 1997 року - її мати ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №213 від 16 квітня 1997 року було внесено доповнення до п. 2 рішення виконкому Охтирської міської ради №141 від 19 березня 1997 року «Про надання житлової площі ОСОБА_1 та передачу квартири АДРЕСА_1 до державного фонду» та викладено його у наступній редакції: Охтирській міській нотаріальній конторі оформити договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на користь виконкому Охтирської міської ради народних депутатів, звільнивши при цьому ОСОБА_1 від сплати державного мита.

Попередньо, 17 березня 1997 року ОСОБА_1 звернулась до Охтирського міжрайонного БТІ з приводу відчуження належної їй на той час квартири АДРЕСА_1 із замовленням видати довідку-характеристику для її відчуження. Після цього вона отримала зазначену довідку та технічний паспорт на квартиру.

Рішення виконкому Охтирської міської ради №141 від 19 березня 1997 року, з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про передачу квартири, що належить їй на праві власності, до державного житлового фонду, в порядку поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 на сім`ю з 5 осіб була надана квартира АДРЕСА_2 , яка складалась з 4 кімнат загальною площею 80,3 кв.м, при умові передачі спірної квартири органу, що здійснював поліпшення житлових умов.

Остання погодилась на зазначені умови та згідно договору дарування від 27 травня 1997 року посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Нестеренко Т.М. добровільно подарувала, а виконком Охтирської міської ради народних депутатів, від імені якого діяла відповідна особа за дорученням, виданим Охтирською міською радою від 25 березня 1997 року, прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 72 том 1).

30 травня 1997 року ОСОБА_1 отримала ордер №21 на житлове приміщення по АДРЕСА_3 . Вона та члени її сім`ї знялися з реєстрації за старою адресою та зареєструвались за адресою нової квартири.

Згідно рішення виконавчого комітету Охтирської міської Ради № 17 від 21 січня 1998 року ОСОБА_1 та її троє дітей зазначену квартиру приватизували.

05 червня 2002 року Охтирською міською нотаріальною конторою обдарованій стороні був виданий дублікат договору дарування спірної квартири від 27 травня 1997 року, замість загубленого договору дарування.

За виконавчим комітетом Охтирської міської ради зареєстровано право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 200 том 1).

ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 вживали дії щодо ухилення від виконання зазначеного договору. Так, вже 29 травня 1998 року чоловік заявника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного між його дружиною ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Охтирської міської ради не дійсним.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18 липня 2001 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року, переглянутим Верховним Судом України позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , залишено без задоволення (а.с. 229-232 том 1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-59/03 від 24 вересня 2003 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 01 грудня 2003 року, вимоги ОСОБА_1 згідно поданої нею скарги у порядку глави 31А ЦПК України у старій редакції про визнання неправомірними дій службових осіб Охтирського міськвиконкому, державного нотаріуса м. Охтирка, Охтирського БТІ по намаганню протиправного позбавлення її права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не реєстрації права власності на зазначену квартиру, видачі державним нотаріусом представнику Охтирського міськвиконкому копії договору дарування на квартиру, реєстрації Охтирським МБТІ переходу права власності на квартиру було залишено без задоволення.

Судом під час розгляду справи №2-1/2012 досліджувались твердження ОСОБА_1 про те, що зазначений договір не був укладеним, оскільки не був виконаний реально (ключі не передавала, обидва екземпляри оригіналів договору знаходяться у позивачки) та є нікчемним, оскільки виконком за положенням не може бути набувачем квартири.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2012 року по справі №2-1/2012 з цього приводу було встановлено, що між сторонами договору було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов зазначеного договору. ОСОБА_1 попередньо звернувшись до БТІ з приводу відчуження належної їй на той час квартири АДРЕСА_1 із замовленням видати довідку-характеристику для її відчуження та отримавши зазначену довідку та технічний паспорт на квартиру із власної волі уклала зазначений договір, усвідомлюючи вимоги чинного законодавства щодо необхідності передачі у державну власність належної їй на праві власності квартири та маючи бажання поліпшити житлові умови шляхом отримання ордеру на квартиру більшої площі, свідомо погодилась на укладення зазначеного договору. Відповідність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення зазначеного договору її волі підтверджується підписом останньої у нотаріально посвідченому договорі. У подальшому, як зазначено вище, ОСОБА_1 подарувавши квартиру органу, що здійснює поліпшення житлових умов, скористалась зазначеним правом, отримала ордер та вселилась у квартиру значно більшої площі. Виконком Охтирської міської ради виконав свій обов`язок по видачі ордера на житлове приміщення. Після цього ОСОБА_1 разом із іншими членами сім`ї приватизувала її.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 по справі №2-1/2012 судом були залишені без задоволення за їх безпідставністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову у вказаній справі суд входив з того, що ОСОБА_4 з 1997 року порушуються права виконкому, як власника спірної квартири на підставі договору дарування від 27 травня 1997 року.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2012 року по справі №2-1/2012 було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанції, набрало законної сили (а.с. 233-251 том 1).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідні роз`яснення викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

З огляду на встановлені судом обставини між заявником та заінтересованою особою наявний спір про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується неодноразовими судовими спорами між ОСОБА_1 та Виконкомом Охтирської міської ради, які були розглянуті судами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту, що має юридичне значення зводиться до оспорювання договору дарування зазначеної квартири від 27 травня 1997 року, а тому не підлягає розгляд у порядку окремого провадження.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Таким чином, судом встановлено, що існує спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Посилання апелянта на необґрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними та правильність висновків суду не спростовують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги про порушення прав заявника є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 червня 2019 року заявниці було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, посилаючись на те, що остання не працює і доходів не має. Обговоривши дане клопотання, дослідивши надані документи, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 136 ЦПК України звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 384 грн 20 коп.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору у розмірі 384 грн 20 коп. за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко