КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/824/5387/2019
справа №761/3676/19
УХВАЛА

27 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Поліщук Н.В., отримавши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Відповідно до доводів апеляційної скарги, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційної скарга підлягає поверненню скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.355 ЦПК України, у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, пп.15.5 п.15 Перехідних положень цього Кодексу визначає, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Тобто, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги підлягають поданню до відповідного апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Після отримання апеляційної скарги суд першої інстанції надсилає її разом зі справою до апеляційного суду.

Згідно інформації на веб-сайті Судової влади України (https://court.gov.ua/press/general/611254/): 01 грудня 2018 року, в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Дослідна експлуатація системи розпочинається з 01 березня 2019 року у складі вісьмох підсистем (модулів).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 навів наступні висновки:

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини) ( v005p710-05 ).

Застосування підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, не обмежує право особи на апеляційне оскарження, та не суперечить висновкам Європейського суду з прав людини, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Підпункт 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України прийнятий Законом України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року разом із нормою ст.355 ЦПК України, отже, кожна особа мала можливість ознайомитися з вказаними положеннями, чим законодавцем дотриманий принцип правової визначеності.

Підпункт 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України викладений чітко, зрозуміло та не двозначно, що не дає можливості для різного його тлумачення і є обов'язковим для виконання не тільки судами, а й учасниками справи.

Крім того, приймаючи норми, зазначені у розділі XIII «Перехідні положення» ЦПК України, законодавець враховував, що без ознайомлення з матеріалами цивільної справи, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості у строки, встановлені нормами ЦПК України, зробити висновок про дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, строків звернення із нею, та про відповідність апеляційної скарги вимогам ст.356 ЦПК України.

Згідно ч.6 ст.357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 359 ЦПК України передбачено, що питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду до початку роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а відтак, і відсутність можливості ознайомитися з матеріалами справи та судовим рішенням, позбавляє можливості апеляційний суд дотримуватися вищезазначених процесуальних строків. Витребувати матеріали справи суд може лише зазначивши про це в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Іншого порядку витребування матеріалів справи діючим процесуальним законом не передбачено.

При цьому, повернення апеляційної скарги без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися із апеляційною скаргою до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, у тому порядку, який встановлений Законом.

Також, скаржник має право порушувати питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, подавши відповідну заяву.

З огляду на викладене, оскільки скаржник, подаючи апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду, порушив встановлений Перехідними положеннями ЦПК України, у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, порядок подання апеляційної скарги, вона підлягає поверненню без розгляду.

Керуючись пп.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року повернути без розгляду особі, яка її подає.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2019 року.

Суддя Н.В. Поліщук