Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 556/1530/16-ц

провадження № 61-22914св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року в складі судді Іванків О. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - Володимирецьке об`єднане управління ПФУ в Рівненській області) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2011 року ОСОБА_2 було донараховано пенсію, з якої 22 124,46 грн залишились невиплаченими на час смерті чоловіка і у відповідності до статті 1227 ЦК України увійшли до складу спадщини. Про це позивачу видано свідоцтво про право на спадщину. Оскільки в добровільному порядку відповідач коштів не виплачує, для захисту своїх прав позивач звернулася до суду.

ОСОБА_1 просила стягнути з Володимирецького об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області кошти в сумі 22 124,46 грн, які входять до складу спадщини після смерті чоловіка позивача.

У серпні 2016 року Володимирецьке об`єднане управління ПФУ в Рівненській області звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позовна заява мотивована тим, що пенсія, нарахована ОСОБА_2 на підставі постанови Володимирецького районного суду Рівненської областівід 22 лютого 2011 року, повністю виплачена пенсіонеру за його життя, на картковий рахунок у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується виплатними відомостями та іншими доказами. В той же час, при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_2 , працівником управління було помилково надано довідку державному нотаріусу про наявність невиплачених сум пенсії. У зв`язку з цим нотаріусом було помилково та безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину на кошти в сумі 22 124,46 грн.

Володимирецьке об`єднане управління ПФУ в Рівненській області просило визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 на невиплачені суми пенсії в сумі 22 124,46 грн у спадковій справі № 241-2012, номер в реєстрі 81.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов Володимирецького об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 у спадковій справі № 241-2012, зареєстроване у спадковому реєстрі за № 81 в частині грошових сум, які залишились невиплаченими управлінням ПФУ у Володимирецькому районі Рівненської області на день смерті ОСОБА_2 в сумі 22 124,46 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що 06 грудня 2012 року Володимирецьким об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській області державному нотаріусу надано довідку № 7246/03, з якої вбачається, що на особовому рахунку ОСОБА_2 рахується невиплачена сума коштів 22 124,46 грн, нарахована за рішенням суду і на підставі вказаної довідки державним нотаріусом 06 грудня 2012 року було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 241-2012, зареєстроване в реєстрі за № 81.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасуватита прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 556/1530/16-ц, витребувано її з Володимирецького районного суду Рівненської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували статті 1218, 1227 ЦК України та порушили статті 212, 303 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи).

У касаційній скарзі зазначено, що довідка № 7246/03 про нараховані та невиплачені кошти в розмірі 22 124,46 грн видана Пенсійним фондом через рік після смерті ОСОБА_2 , тобто після проведення річних перевірок та фінансових звітів. А отже, помилкова видача вище зазначеної довідки виключається.

Доводи інших учасників справи

У червні 2017 року Володимирецьким об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській області подано заперечення на касаційну скаргу у якому зазначається, що на лист Володимирецької районної державної нотаріальної контори № 228/03-14 від 05 грудня 2012 року помилково було зазначено, що по особовому рахунку ОСОБА_2 рахується невиплачена сума коштів 22 124,46 грн.

Кошти в сумі 22 124,46 грн перераховані управлінням на особовий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується списком № 1 (9999/1) на зарахування пенсії на поточні рахунки за період 04 серпня 2011 року по 25 серпня 2011 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що постановою Володимирецького районного суду від 22 лютого 2011 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до Володимирецького об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області про перерахунок пенсії та зобов`язано відповідача нараховувати та виплачувати йому пенсію виходячи із розрахунку 8 розмірів мінімальної пенсії за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 03 серпня 2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум та зміни розміру прожиткового мінімуму.

Вказане рішення було звернуто до негайного виконання, виконувалось у примусовому порядку і на його виконання органами Пенсійного фонду України нараховано та виплачено ОСОБА_2 22 124,46 грн, після чого виконавче провадження закінчено органами державної виконавчої служби.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і спадщину після його смерті прийняла його дружина - позивач ОСОБА_1

Вказані обставини підтверджуються постановою Володимирецького районного суду від 22 лютого 2011 року, постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 квітня 2011 року (ВП № 26163405), постановою про закінчення виконавчого провадження № 26163405 від 28 листопада 2012 року у зв`язку із фактичним виконанням постанови суду, пенсійною справою ОСОБА_2 , спадковою справою № 241/2012, а також іншими письмовими доказами.

У відповідності до протоколу від 14 липня 2011 року Володимирецьким об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності до постанови Володимирецького районного суду від 22 лютого 2011 року, визначено розмір пенсії, виходячи із 8 кратного розміру мінімальної пенсії за віком і за період з 03 серпня 2010 року по 22 лютого 2011 року (по день винесення судом постанови) нараховано 22 124,46 грн.

Кошти в сумі 22 124,46 грн перераховані Володимирецьким об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській областідо ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зараховані на особовий рахунок пенсіонера ОСОБА_2 25 серпня 2011 року , що підтверджується протоколом про зарахування пенсії.

ОСОБА_2 за його життя було нараховано та переведено до банківської установи кошти на виконання рішення суду в сумі 22 124,46 грн.

Матеріалами спадкової справи встановлено, що на банківському рахунку ОСОБА_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на час його смерті вказані кошти були відсутні, що на думку суду, свідчить про отримання нарахованої пенсії пенсіонером.

Відповідно до розпорядження Володимирецького об`єднаного управління ПФУ в Рівненській області № 132286 від 22 червня 2011 року, починаючи з 23 лютого 2011 року розмір пенсії ОСОБА_2 встановлено в сумі 3 084,56 грн, тобто відновлено нарахування та виплату пенсії без врахування постанови Володимирецького районного суду від 22 лютого 2011 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі статті 124 Конституції України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), статті 14 КАС України, рішення суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання на всій території України.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Управлінням ПФУ у Володимирецькому районі, правонаступником якого є Володимирецьке об`єднане управління ПФУ в Рівненській області, нараховано та виплачено ОСОБА_2 на виконання рішення суду 22 124,46 грн, які отримані останнім до часу його смерті. Подальше нарахування за постановою суду не проводилось і ці дії відповідача уповноваженою особою в судовому або будь-якому іншому порядку не оскаржувались.

ОСОБА_2 за життя не оскаржував дій управління ПФУ, працівники якого з 23 лютого 2011 року припинили нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 у відповідності до постанови Володимирецького районного суду у справі № 2-а-568/11, а його спадкоємцям таке право не належить.

Такий висновок суду ґрунтується на положеннях статті 1227 ЦК України, з якої вбачається, що до складу спадщини входять лише ті суми соціальних виплат, які належали, тобто були нараховані спадкодавцю, однак не отримані ним за життя.

В той же час право на отримання пенсії - це право, яке нерозривно пов`язане з конкретною фізичною особою і припиняється з часу її смерті.

Оскільки кошти отримані спадкодавцем за життя, вони не можуть входити до складу спадщини. На час смерті ОСОБА_2 заборгованість управління ПФУ перед ним була відсутньою, довідка про розмір заборгованості видана державному нотаріусу помилково і права на спадкування коштів в сумі 22 124,46 грн позивач ОСОБА_1 не набула.

У відповідності до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Сукупність вказаних обставин є підставою для задоволення зустрічного позову та для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1

06 грудня 2012 року управлінням ПФУ у Володимирецькому районі державному нотаріусу надано довідку № 7246/03, з якої вбачається, що на особовому рахунку ОСОБА_2 рахується невиплачена сума коштів 22 124,46 грн, нарахована за рішенням суду і на підставі вказаної довідки державним нотаріусом 06 грудня 2012 року було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 241-2012, зареєстроване в реєстрі за № 81.

Факт видачі вказаної довідки не свідчить про порушення прав держави в особі управління ПФУ, оскільки з вимогою про виплату коштів в сумі 22 124,46 грн ОСОБА_1 звернулась до відповідача лише 20 серпня 2015 року, надавши копію свідоцтва про право на спадщину. Таким чином про наявність свідоцтва про право на спадщину відповідачу стало відомо в серпні 2015 року, і саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська