Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2046/18

22 лютого 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивачів : ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, який діє як законним представником неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа служба в справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування житлом , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житлом, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5, третя особа служба в справах дітей Надвірнянської РДА особи.

В обґрунтування позову позивачі посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу від 14.11.2002року зареєстрованим за №Д-890, їм на праві приватної власності належить по 1/2 частині квартира АДРЕСА_1.

У 2005 році ОСОБА_2 проживала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, жителем м. Ялта Автономна Республіка Крим. ІНФОРМАЦІЯ_9 року у Ялтинському пологовому об'єднанні вона народила дитину ОСОБА_6, батьком якого є ОСОБА_5. Через фінансові труднощі ОСОБА_2 відмовилася від своїх батьківських прав відносно ОСОБА_6 і переїхала проживати у м.Надвірна Івано-Франківської області. З того часу ОСОБА_2 зі своїм сином не бачилася, з пологового будинку ОСОБА_6 забирав батько ОСОБА_5 і з того часу малолітній ОСОБА_6 проживає разом із своїм батьком у м. Ялта, навчається у Ялтинській школі №8.

Після повернення ОСОБА_2 із Автономної Республіки Крим у 2010 році у неї народилася ще одна дитина ОСОБА_7-ІНФОРМАЦІЯ_10 р.н.. ОСОБА_2 стала на облік в Управління праці та соціального захисту населення де їй було запропоновано зареєструвати у себе у квартирі малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11.н., що вона і зробила.

Згідно довідки КП "Надвірнянський житловик" від 06.09.2018 року за № 1837 у зазначеному житлі зареєстровані вони, як власники квартири, а також ОСОБА_7 -ІНФОРМАЦІЯ_12.н., ОСОБА_8 -ІНФОРМАЦІЯ_3, а також ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, однак за вказаною адресою не проживав і не проживає. Так як живе з батьком в м.Ялта, Республіка Крим.

З часу свого народження і по даний час ОСОБА_6 проживає

разом із своїм батьком ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_9 за

АДРЕСА_3

Таким чином, відповідач ОСОБА_6 ніколи не проживав і не проживає на даний час у їхній квартирі. Також у їх квартирі відсутні особисті речі та засоби першої необхідності ОСОБА_6.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує їх права та законні інтереси як власників, оскільки вони не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просить визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4 Позивачі не заперечили проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні пояснила, що дійсно неповнолітній ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5. Однак за вказаною адресою неповнолітній ОСОБА_6 зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 та сусідів ніколи не проживав і не проживає у вказаній квартирі. Хлопчик проживає з батьком ОСОБА_5 в м.Ялта, Республікіка Крим. У вирішенні даного позову покладаються на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_5, який діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідачі не повідомили, заяви про слухання справи у їх відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та їх представника, показання свідків, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу від 14.11.2002 року зареєстрованим за №Д-890, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить по 1/2 частині квартира АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації в книзі 27 номер запису 2663, що підтверджується реєстраційним написом на договорі купівлі-продажу (а.с. 14).

Згідно довідки про склад сім"ї за адресою АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_1- як власник 1/2 частини, ОСОБА_2- як власник 1/2 частини, ОСОБА_6-син, ОСОБА_7 -ІНФОРМАЦІЯ_12.н.-син, ОСОБА_8 -ІНФОРМАЦІЯ_13.н-син, що стверджується довідкою КП "Надвірнянський житловик"Івано-Франківської області за № 1837від 06.09.2018 року (а.с. 19 )

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 у спірній квартирі не мешкає.Залишення малолітньої дитини зареєстрованою в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Позивачка ОСОБА_2 через фінансові труднощі відмовилася від своїх батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 і переїхала проживати у м.Надвірна Івано-Франківської області. З того часу ОСОБА_2 зі своїм сином не бачилася, з пологового будинку ОСОБА_6 забирав батько ОСОБА_5 і з того часу малолітній ОСОБА_6 проживає разом із своїм батьком у АДРЕСА_7 навчається у Ялтинській загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів №8

Факт проживання з часу свого народження і по даний час неповнолітнього ОСОБА_6 зі своїм батьком в м.Ялта, Республіка Крим також підтверджується позовною заявою ОСОБА_5 від 10.07.2017р. та доданими до неї документами про позбавлення прав ОСОБА_2 (а.с. 27-36).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2, син ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_8 , він проживає з батьком ОСОБА_5 в м.Ялта , Республіка Крим (а.с. 21-26).

Вказані обставини також ствердили допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4 втратив право користування житловим приміщенням в квартирі в АДРЕСА_9 так як ніколи не проживав і не проживає у спірній квартирі більше 12-ти років, не проводить оплату житлово-комунальних послуг.Також у квартирі відсутні його особисті речі та засоби першої необхідності, Крім того, власники квартири позивачі по справі не бажають, щоб відповідач був зареєстрований у даній квартирі.

Таким чином, оскільки позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є власниками зазначеної квартири і на даний час не бажають, щоб відповідач був зареєстрований в ньому, то він відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Оскільки позивачі є власниками картири, вони мають право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивач, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому, позов в частині примусового знятя відповідача з реєстраційного обліку в будинку позивача задоволенню не підлягає, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З врахуванням вищенаведеного, а також що неповнолітній ОСОБА_6 з народження з 2006 року не проживав в квартирі в АДРЕСА_10 постійно проживає з батьком ОСОБА_5 в АДРЕСА_11, а факт реєстрація відповідача у належній позивачам на праві власності квартирі створює перешкоду у здійсненні ними права власності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житлом підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 319, 346, 391, ч.2 405 ЦК України, Конвенції ООН Про права дитини, ст. 160 СК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, який діє як законним представник неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа служба в справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовільнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Міськевич О.Я.

повний текст рішення

виготовлений 01.03.2019 року.