Провадження №22-ц/812/329/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/5021/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Маржиної Тетяни Валеріївни у приміщенні цього суду 07 грудня 2018 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 21 вересня 2009 р. (далі - Договір), укладеним між Банком та ОСОБА_1 останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2018 р. утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 19369 грн. 48 коп., з яких 5749 грн. 01 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12221 грн. 92 коп. - заборгованість за пенею; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 898 грн. 55 коп., позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати в розмірі 1762 грн.

Відповідачем відзив на позовну заяву не надавався.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 р. в позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту відсутня, тож не можливо встановити, з якої суми Банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції, адже відсотки обчислюються у відсотковому відношенні до тіла кредиту, а тіло дорівнює нулю. Рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту і докази невиконання такого рішення суду не надані. У зв'язку із відсутністю заборгованості за тілом кредиту та ненаданням позивачем належних доказів на підтвердження суми, з якої розраховані відсотки та штрафні санкції, суд вважав що відсутні законні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони 21 вересня 2009 р. уклали договір про надання банківських послуг, в межах якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, відповідач належним чином не виконує умови договору щодо повернення кредитних коштів, через що відповідно до наданого розрахунку у період з 01 червня 2016 р. по 16 грудня 2018 р. виникла заборгованість за тілом кредиту, на яку нараховувались відсотки та неустойка. Внесених у цій період відповідачем коштів було недостатньо для погашення усієї заборгованості, а тому вони направлялись позивачем, перш за все, на погашення боргу за кредитом, тому станом на дату звернення з позовом до суду заборгованість за кредитом відсутня, тоді як є непогашена заборгованість за процентами за користування кредитом, пенею і штрафами. Отже висновок суду про недоведеність заборгованісті є помилковим.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в повній мірі таким вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості заборгованість відповідача по тілу кредиту відсутня, тому неможливо встановити, з якої суми Банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Суд в порушення вказаних процесуальних норм не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів відповідачем, не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта, не роз'яснив позивачеві наслідки невчинення процесуальних дій, зокрема щодо надання уточненого розрахунку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладені вимоги закону, обставини справи, з метою виконання вимог цивільного законодавства, усунення суду першої інстанції від повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість дослідження витребуваних судом апеляційної інстанції та наданих позивачем до суду апеляційної інстанції доказів: виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1, розрахунку заборгованості, виходячи із узгодженої сторонами первісної ставки процентів за користування кредитом, відомостей щодо отримання відповідачем кредитних карток.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які надавались йому у письмовому вигляді, складають договір про надання банківських послуг.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1, підписавши заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, отримавши та ознайомившись із Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердив своїм підписом.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу та приєднання до Умов і правил, Тарифів) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору. Зокрема, умови надання банківських послуг в тому числі кредитування, та виконання умов договору, в тому числі - відповідальність сторін визначені Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами.

На підставі такого договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого було встановлено у 3 000 грн. з подальшим збільшенням до 6 000 грн.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1, яка відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, витягу з програмного комплексу після укладання договору про надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав у Банку кредитні картки (№ НОМЕР_2 з терміном дії 12/12, № НОМЕР_3 з терміном дії 06/18, № НОМЕР_1 з терміном дії 08/18), за допомогою яких використовував кредитні кошти, надані позивачем.

З наведеного вбачається і таке підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 2009 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Договір), в межах умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Таким чином, Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Банк виконав передбачені Договором зобов'язання, надавши 21 вересня 2009 р. відповідачу кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1, відповідач систематично використовував кредитні кошти та проводив виплати обов'язкових за умовами договору платежів.

Так, в останнє використання коштів відбулося 01 лютого 2017 р., а погашення заборгованості - 16 жовтня 2018 р.

Факт укладання договору про надання банківських послуг, отримання кредитних карток та використання кредитних коштів відповідач не оспорював.

Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість станом на 16 жовтня 2018 р. в загальному розмірі 19 369 грн. 48 коп., з яких заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 749 грн. 01 коп., пеня - 12 221 грн. 92 коп. та штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 898 грн. 55 коп. (процентна складова).

На підставі наявних у справі доказів, зокрема, відомостей з виписки по особовому рахунку відповідача, наданого на вимогу апеляційного суду представником позивача розрахунку заборгованості до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Заборгованість за кредитом згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку у відповідача відсутня. Доказів іншого суду не надано.

Щодо розрахованих позивачем процентів за користування кредитом ОСОБА_1, а також вимог щодо стягнення неустойки колегія суддів вважає наступне.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості.

Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 31 серпня 2018 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 01 вересня 2018 р., відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.

За такого позивач має право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки лише в межах строку дії кредитної картки - по 31 серпня 2018 р.

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви вбачається, що при зверненні з позовом позивачем за весь час користування кредитними коштами були нараховані проценти в такому розмірі: 30% з 21 травня 2012 р., 34,8% з 01 вересня 2014 р., 43,20% з 01 квітня 2015 р.

Колегія суддів вважає, що слід виходити із відсоткової ставки у 30 % за весь період нарахування процентів та безпідставним застосування позивачем зміненої (підвищеної) процентної ставки у 34,80% та 43,20%, враховуючи таке.

Суду не надано доказів зміни ставок за процентами згідно із Тарифами банку, ознайомлення з ними відповідача або узгодження їх з відповідачем.

Згідно виписці по рахунку та розрахунків заборгованості, які надавались разом із позовною заявою та на вимогу апеляційного суду, на 01 серпня 2014 р. у ОСОБА_1 не було простроченої заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та неустойкою.

Прострочена заборгованість за кредитом та процентами виникла з 12 серпня 2014 р. Її розмір змінювався і у максимальному розмірі становив на 23 серпня 2014 р. 5864 грн. 10 коп. заборгованості за кредитом. Станом на 01 січня 2018 р. заборгованість за кредитом становила 264 грн. 72 коп., за процентами за користування кредитом - 19 грн. 69 коп. Після внесення на погашення заборгованості 24 січня 2018 р. 300 грн. вказана заборгованість повністю погашена.

Враховуючи викладене, позивач не довів факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Хоча суд першої інстанції і не в повній мірі виконав обов'язки із встановлення обставин, що мають значення для справи, але дійшов правильного за суттю висновку про відмову у позові, тому колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову у позові залишено без змін відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року