Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 524/1394/16-ц

провадження № 61-24881св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

відповідачі (за зустрічним позовом): Кременчуцька міська рада Полтавської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року у складі судді Рибалки Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення компенсації, сплаченої орендної плати за землю.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні на підставі договору оренди, укладеного 15 липня 2009 року між нею та Кременчуцькою міською радою Полтавської області та зареєстрованого в установленому порядку 20 липня 2012 року, розташовані сараї відповідачів, які не зареєстрували право власності на своє майно у встановленому законом порядку, але фактично ним користуються.

Посилаючись на те, що сплачена нею орендна плата за користування земельною ділянкою за період з червня 2010 року до жовтня 2015 року підлягає відшкодуванню відповідачами, позивач просила стягнути з них у солідарному порядку на свою користь 44 599,62 грн компенсації, сплаченої орендної плати.

У липні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Посилаючись на те, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва молодіжного комплексу на АДРЕСА_1 , порушуються її права як власника майна, просила скасувати частину 2 вказаного рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області та договір оренди, укладений 08 липня 2015 року між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_13 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 квітня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок».

Визнано недійсним договір оренди землі від 08 липня 2015 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_15 та Кременчуцькою міською радою Полтавської області, земельної ділянки площею 599 кв. м, розташованої на АДРЕСА_1 для будівництва молодіжного комплексу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суди дійшли висновку про те, що передача в оренду земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать третім особам, є незаконною та у зв`язку з цим порушуються права позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди, вирішуючи спір, неповно з`ясували всіх обставин справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Оскільки відповідачі фактично користувалися сараями, що розташовані на земельній ділянці, в той час як позивач (орендар) сплачувала орендну плату за земельну ділянку, на якій це майно знаходиться, отже орендна плата підлягає відшкодуванню відповідачами орендарю.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 подали заперечення, в яких просили залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення компенсації, сплаченої орендної плати за землю; за зустрічним позовом ОСОБА_2 доКременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Витребувано з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області зазначену справу.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 524/1394/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що земельна ділянка площею 599 кв. м, розташована на АДРЕСА_1 , вперше була передана в оренду ОСОБА_1 у 2006 році на підставі укладеного 02 жовтня 2006 року між нею та Кременчуцькою міською радою Полтавської області договору оренди землі, який у 2008, 2009 та 2015 роках поновлювався.

22 січня 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва молодіжного комплексу на АДРЕСА_1 , строком до 22 січня 2010 року.

Рішенням Кременчуцької міської ради від 30 червня 2009 року ФОП ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку площею 599 кв. м для будівництва молодіжного комплексу в АДРЕСА_2 жилого будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору оренди землі від 15 липня 2009 року, укладеного між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ФОП ОСОБА_1 , зареєстрованого 20 липня 2009 року, остання прийняла у строкове платне користування на три роки вищевказану земельну ділянку.

Пунктом 2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» ФОП ОСОБА_1 . затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва молодіжного комплексу в районі жилого будинку АДРЕСА_1 та поновлено шляхом укладення договору з 20 липня 2012 року строком на три роки, з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, за умови виконання пункту 2.2 цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування землею, договорів оренди 20 липня 2009 року, укладений між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ОСОБА_1

08 липня 2015 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого останній передано у строкове платне користування на 3 роки земельну ділянку для будівництва молодіжного комплексу на АДРЕСА_1 , який зареєстровано 15 липня 2015 року.

На спірній земельній ділянці, до її відведення ОСОБА_1 , одночасно зі спорудженням жилого багатоквартирного будинку були побудовані цегляні сараї, які належать на праві власності відповідачам (за первісним позовом) у справі.

Їх право власності на вказане нерухоме майно підтверджено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2010 року (справа № 2-276/2010). Також оформлено в установленому законом порядку на вказане майно відповідні технічні паспорти.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору є земельна ділянка, передана органом місцевого самоврядування в орендне користування, на якій розташоване нерухоме майно, що належить на праві власності третім особам.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суди встановили, що рішенням від 26 травня 2015 року Кременчуцька міська рада Полтавської області затвердила ФОП ОСОБА_1 . технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва молодіжного комплексу в районі жилого будинку АДРЕСА_1 та передала в оренду земельну ділянку площею 599 кв. м.

На земельній ділянці, що передана в оренду ФОП ОСОБА_1 для будівництва молодіжного комплексу, розташовані цегляні сараї, які належать на праві власності відповідачам у справі.

Право власності на вказане нерухоме майно визнано за відповідачами рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2010 року в справі № 2-276/2010. В даній цивільній справі Кременчуцька міська рада Полтавської області та ОСОБА_1 також приймали участь в якості відповідачів.

Обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_1 намагалась здійснити демонтаж належного їй на праві власності сараю, з приводу чого здійснюється розслідування органами поліції, та оскільки Кременчуцька міська рада Полтавської області знала про наявність розташованого на спірній земельній ділянці належного їй на праві власності майна (сараю) та при затвердженні технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 та передачі їй в оренду вказаної земельної ділянки не врахувала дану обставину, вважала свої права як власника нерухомого майна порушеними.

Установивши, що Кременчуцька міська рада Полтавської області прийняла оспорюване рішення без урахування наявності на вказаній земельній ділянці нерухомого майна (сараїв), власником якого є ОСОБА_2 та інші співвласники, тобто спірна земельна ділянка не була вільною, чим порушила їхні права та законні інтереси, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вказане рішення міської ради підлягає визнанню незаконним і скасуванню, а договір оренди спірної земельної ділянки визнанню недійсним.

У заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 , посилаючись на фактичне користування відповідачами сараями, розташованимина земельній ділянці, що передана їй в оренду, просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь 44 599,62 грн компенсації сплаченої орендної плати за період з червня 2010 року до жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди встановили, що на час укладення договору оренди землі ОСОБА_1 було відомо, що на земельній ділянці, яка є предметом оренди, розташовані сараї, власниками, яких є відповідачі.

Компенсація сплаченої орендної плати за період з червня 2010 року до жовтня 2015 року, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідачів у солідарному порядку на її користь у розмірі 44 599,62 грн, - це сплачена нею орендна плата за користування земельною ділянкою площею 599 кв. м відповідно до договорів оренди землі, укладених 15 липня 2009 року та 08 липня 2015 року між нею та Кременчуцькою міською радою Полтавської області.

Площа земельної ділянки, зайнятої під сараями відповідачів, складає 90,1 кв. м, що становить 15, 04 % від загальної площі земельної ділянки, переданої ФОП ОСОБА_1 в оренду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не довела в установленому законом порядку понесення нею витрат внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів по справі, а визначений нею розмір компенсації сплаченої орендної плати за передану в оренду земельну ділянку є необґрунтованим, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що мешканці будинку АДРЕСА_1 з відповідною заявою до міської ради щодо оформлення у користування прибудинкової території та виготовлення документації із землеустрою щодо її відведення не зверталися, не заслуговує на увагу, оскільки сам по собі факт не зверненнядля вирішення вказаного питання не дає підстав для висновку про відсутність порушення їх права власності на нерухоме майно, зокрема, права ОСОБА_2 , та на цільове використання прибудинкової території, на якій вони розміщені.

Інші доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 12 квітня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук