ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/28/19 Справа № 211/7117/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Бардін А.С. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/7117/13-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Амельчишин Олег Валерійович, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2017 року, яке ухвалено суддею Бардіним О.С. о 13 годині 26 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в натурі, усунення перешкод в користуванні власністю та вселення в домоволодіння, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.10.2012 року визнано за нею та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині на домоволодіння АДРЕСА_1 та вселено її до вказаного домоволодіння.

Це рішення було виконано державним виконавцем в примусовому порядку та 24 травня 2013 року її було вселено до вказаного будинку, про що складено акт. Однак, з 24 травня 2013 року відповідач не надає їй можливості проживати в її будинку, вигнав її, не надає ключі від домоволодіння, всілякими способами перешкоджає її проживанню в будинку.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд усунути їй перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 Дніпропетровської області шляхом її вселення до вказаного домоволодіння та заборони відповідачу чи будь-яким особам будь-яким чином перешкоджати їй проживати у домоволодінні; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та всі витрати по справі; розподілити в натурі вказане домоволодіння між нею та відповідачем відповідно до першого варіанту розподілу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року, виділивши відповідачу ОСОБА_2 у власність в натурі в будинку приміщення І, площею 5,0 м2; приміщення 1-1, площею 11,0 м2; приміщення 1-2, площею 12,0 м2; приміщення 1-3, площею 13,0 м2; приміщення 1-4, площею 4,9 м2; приміщення 1-5, площею 1,2 м2, які позначені на схемі зеленим кольором (квартира №1) та виділивши йому у власність в натурі наступні господарчі споруди: сарай «В», теплицю «Ж», сарай «З», навіс «К», частину огорожі №1, довжиною 18,85 м, залишивши у загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2 ; 1/2 частину воріт №2, виділивши їй у власність в натурі в будинку приміщення II, площею 4,3 м2; приміщення 1-7, площею 6,7 м2; приміщення 1-6, площею 11,5 м2; приміщення 1-8, площею 20,2 м2, які позначені на схемі синім кольором (квартира №2) та виділивши їй у власність в натурі наступні господарчі споруди: гараж літ. «Б», сарай літ. «Г», навіс «И», альтанку «Д», замощення «II», водоколонку «І», частину огорожі «№1, №3», залишивши в загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2; 1/2 частину воріт №2; виділити ОСОБА_2 у власність в натурі земельні ділянки по АДРЕСА_1: під будівлями: 149,97 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під садом-городом: 325,87 м2, всього 500,0 м2, що відповідає ідеальній частці; виділити їй у власність в натурі наступні земельні ділянки по АДРЕСА_1: під будівлями: 120,13 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під двором: 78,28м2; під садом-городом: 277,43 м2, всього 500,0 м2 , що відповідає ідеальній частці. Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 57834,00 грн. компенсації за різницю у вартості ідеальних часток. Витрати з переобладнання будинку (закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-6, закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-8, улаштування дверного пройому з приміщення 1-6 в приміщення 1-8, проведення переобладнання електро- та газопостачання з установкою окремих лічильників) покласти на сторони в рівних частинах, заборонивши ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам чинити ОСОБА_1 та запрошеним нею особам здійснювати ремонті роботи в будинку.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення сплачених грошових коштів на утримання майна, що перебуває у спільній власності в порядку регресу, посилаючись на те, що ОСОБА_1, будучи співвласником домоволодінням АДРЕСА_1, починаючи з 2010 року не здійснює жодних витрат з його утримання та сплати комунальних послуг. Крім того, ним було проведено ремонті роботи, внаслідок чого вартість домоволодіння значно збільшилася.

У зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь сплачені ним кошти за утримання майна (комунальні та інші послуги), що перебуває у спільній власності в сумі 24707,50 грн., 30000,00 грн. від половини суми, на яку збільшилась вартість домоволодіння та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 09 червня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом її вселення до домоволодіння АДРЕСА_1.

Розподілено в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області та земельну ділянку за цією ж адресою між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно варіанту 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року.

Виділено ОСОБА_2 у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1: приміщення І, площею 5,0 м2; приміщення 1-1, площею 11,0 м2; приміщення 1-2, площею 12,0 м2; приміщення 1-3, площею 13,0 м2; приміщення 1-4, площею 4,9 м2; приміщення 1-5, площею 1,2 м2, які позначені на схемі зеленим кольором (квартира №1), вартістю 198 896,00 гривень; господарчі споруди: сарай «В», вартістю 27 281,00 гривня, теплицю «Ж», вартістю 14 630,00 гривень, сарай «З», вартістю 6887,00 гривень, навіс «К», вартістю 3722,00 гривні, частину огорожі №1, довжиною 18,85 м, вартістю 8211,00 гривень, всього загальною вартістю 265 303,00 гривні.

Виділено ОСОБА_1 у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1: приміщення II, площею 4,3 м2; приміщення 1-7, площею 6,7 м2; приміщення 1-6, площею 11,5 м2; приміщення 1-8, площею 20,2 м2, які позначені на схемі синім кольором (квартира №2), вартістю 215 089,00 гривень; господарчі споруди: гараж літ. «Б», вартістю 85843 гривні, сарай літ. «Г», вартістю 26008 гривень, навіс «И», вартістю 6170 гривень, альтанку «Д», вартістю 3080 гривень, замощення «II», вартістю 16199 гривень, водоколонку «І», вартістю 5208 гривень, частину огорожі «№1, №3», вартістю 17698 гривень, всього загальною вартістю 380971 гривня.

Залишено в загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2; 1/2 частину воріт №2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за різницю вартості виділених приміщень, господарчих споруд в сумі 57834 гривні.

Виділено ОСОБА_2 у власність в натурі наступні земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1: під будівлями: 149,97 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під садом-городом: 325,87 м2, всього 500,0 м2 , що відповідає ідеальній частці.

Виділено ОСОБА_1 у власність в натурі наступні земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1: під будівлями: 120,13 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під двором: 78,28 м2; під садом-городом: 277,43 м2, всього 500,0 м2 , що відповідає ідеальній частці.

Витрати з переобладнання будинку (закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-6, закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-8, улаштування дверного пройому з приміщення 1-6 в приміщення 1-8, проведення переобладнання електро- та газопостачання з установкою окремих лічильників) покладено на сторони в рівних частинах.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі: судовий збір в сумі 1031 гривень 56 копійок, витрати з проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3700 гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2778 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - Амельчишин О.В. ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 Вважає, що суд не визначив коло осіб, які повинні приймати участь у розгляді справи та не залучив до участі дружину ОСОБА_2- ОСОБА_4, яка має право на користування спірним домоволодінням та проживання в ньому. Крім того, здійснюючи поділ будинку, суд не врахував інтересів відповідача та виділив відповідачу, який проживає з дружиною, частину будинку без входу та інженерних комунікацій та не встановив дійсну вартість частини будинку, яка виділена позивачу та частину будинку, яка виділена йому. Також вважає, що суд безпідставно виділив позивачу гараж, яка не має потреби в ньому, оскільки немає транспортного засобу. Безпідставно суд виділив кожній із сторін частину земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади. Крім того, на його думку, суд не встановив факту створення відповідачем перешкод в користуванні спірним домоволодінням й безпідставно задовольнив позовні вимоги в цій частині. Зазначив, що суд під час вирішення справи не врахував правовий висновок Верховного Суду України, наведений в постанові від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 та узагальнення судової практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок від 25.09.2015 року.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - Пантелєєв О.В. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Амельчишина О.В., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пантелєєва О.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна, що нажито під час шлюбу, вселення в житлове помешкання - задоволено. Розділено майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А1, гаражу Б, сараїв В, Г, З, альтанки Д, душу Е, теплиці Ж, навісів И, К, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі 1-3. Вселено ОСОБА_1 до домоволодіння АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9-12, 13-17).

Вказане рішення було виконано державним виконавцем в примусовому порядку та 24 травня 2013 року ОСОБА_1 було вселено до вказаного будинку, про що складено акт.

Підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом стало створення їй відповідачем ОСОБА_2 перешкод в користуванні та розпорядженні спільною частковою власністю - домоволодінням АДРЕСА_1.

Підставою для звернення ОСОБА_2 з зустрічним позовом стало невиконання, на думку відповідача, позивачем свого обов'язку з утримання належної їй 1/2 частини спільної власності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності створення відповідачем перешкод в користуванні та розпорядженні 1/2 частиною належного на праві власності нерухомого майна та можливості виділу цієї частки в натурі в порядку ст. 364 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року експертом запропоновано три варіанти розподілу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 та порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Вартість робіт по переплануванню домоволодіння для розподілу в натурі для кожного з варіантів розподілу станом на дату проведення експертизи, з врахуванням вартості матеріалів, виготовлення технічної документації, погодження та проведення комунікацій, необхідних для життєзабезпечення мешканців (електрична енергія, водопостачання та водовідведення, опалення, постачання газу і т.і.) - розрахувати неможливо, так як вартість переобладнання буде залежати від використаних матеріалів, обладнання та ринкових цін на момент проведення переобладнання (том 1 а.с. 135-155).

Висновком № 31/16 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 20 жовтня 2016 року, враховуючи планувальне і конструктивне рішення житлового будинку «А-1», необхідність мінімізації переобладнань приміщень з урахуванням діючих державних будівельних норм, що пред'являються до житловим будинків запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку і господарських споруд.

Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1, станом на жовтень 2016 року становить 460 672 грн.

Експертом зазначено, що матеріальні витрати по переобладнанню експертом не розглядалися внаслідок того, що невідомо які саме матеріали використовуватимуться, в які терміни та в який спосіб (господарський, підрядний або власними силами) виконуватимуться роботи.

Оскільки згідно до наданих варіантів розділу будинку приміщення, які обладнані комунікаціями, виділяються співвласникам нерівномірно до часток, тому в розрахунку розмірів компенсацій застосувалась поправка на наявність комунікацій (К), що згідно збірника УПВВ враховує інженерне обладнання: водопровід від зовнішніх мереж - 2,2%; каналізація в зовнішню мережу - 3,1%; газопостачання від зовнішніх мереж - 1,8%; опалення від місцевого котла - 6,9%; ванни (туалету) з газовими або електричними водонагрівачами - 3,1%. Дані поправки застосовуються експертом для врахування найбільш трудомістких та технічно затратних за об'ємами робіт переобладнання комунікацій.

При визначенні вартості частини будинку враховувались лише інженерні комунікації. Матеріальні витрати на переобладнання експертом не розглядались в зв'язку з вищезазначеним.

Вартість будівельних та інженерно-технічних робіт (з врахуванням вартості виготовлення необхідної технічної та дозвільної документації, підключення систем та введення частини будинку в експлуатацію), які необхідно провести для переобладнання частини будинку, в якій будуть відсутні окремі вхід, системи вентиляції, систем газо-, тепло-, водо-, енергопостачання та водовідведення, необхідних інженерних систем, тощо, в рамках судової експертизи не враховуваласть, оскільки невідомо, які саме матеріали використовуватимуться, в які терміни і в який спосіб (господарський, підрядний або власними силами) виконуватимуться роботи, а визначення вартості технічної та дозвільної документації виходить за межі компетенції експертів будівельно-технічної галузі.

Вартість ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 проведених в період часу з вересня 2010 року по теперішній час могла складати 49471,2 гривень (т. 1 а.с. 241, т. 2 а.с. 30).

Відповідач ОСОБА_2 не надав обґрунтованих заперечень щодо варіантів розподілу домоволодіння, не запропонував інший варіант для розгляду, ніж заявлений позивачем ОСОБА_1, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розподілу спірного домоволодіння згідно варіанту 1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року, який максимально наближений до ідеальних часток сторін, передбачає найменші витрати по перебудуванню житлових приміщень і максимальну ізоляцію сторін.

Ухвалюючи рішення у справі, суд дійшов вірного висновку, що запропонований судовим експертом, який має спеціальні знання у технічній сфері, варіант №1 поділу домоволодіння відповідає часткам співвласників, не порушує їх прав.

Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (стаття 150 ЦПК України, в редакції 2004 року, стаття 113 чинного ЦПК України).

Клопотань про проведення додаткової або повторної судової експертизи в суді апеляційної інстанції сторони не заявляли.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про технічну можливість виділення позивачу в натурі частки домоволодіння та земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснюючи поділ будинку, суд не врахував інтересів відповідача, який проживає з дружиною, та виділив йому частину будинку без входу та інженерних комунікацій та не встановив дійсну вартість частини будинку, яка виділена позивачу та частини будинку, яка виділена відповідачу, спростовуються вищевикладеним.

Доводи ж відповідача про те, що суд не визначив коло осіб, які повинні приймати участь у розгляді справи та не залучив до участі дружину ОСОБА_2- ОСОБА_4, яка має право на користування спірним домоволодінням та проживання в ньому, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 не є власником спірного домоволодіння та її право користування є похідним від прав її чоловіка, а тому вона не є особою, інтереси якої має враховувати суд при поділі спільного майна між його співвласниками.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що суд під час вирішення справи не врахував правовий висновок Верховного Суду України, наведений в постанові від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 та узагальнення судової практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, оскільки судом першої інстанції було обрано варіант поділу будинку, який є найбільш наближеним до розміру їх часток у праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для зазначення у рішенні суду про зміну часток у праві власності на будинок.

При цьому, судом виділено ОСОБА_2 у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1: приміщення І, площею 5,0 м2; приміщення 1-1, площею 11,0 м2; приміщення 1-2, площею 12,0 м2; приміщення 1-3, площею 13,0 м2; приміщення 1-4, площею 4,9 м2; приміщення 1-5, площею 1,2 м2, які позначені на схемі зеленим кольором (квартира №1), загальною площею 47,10 м2, тоді як ОСОБА_1 виділено у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1: приміщення II, площею 4,3 м2; приміщення 1-7, площею 6,7 м2; приміщення 1-6, площею 11,5 м2; приміщення 1-8, площею 20,2 м2, які позначені на схемі синім кольором (квартира №2), загальною площею 42,70 м2, тобто більша частина будинку виділена саме відповідачу ОСОБА_2

Доводи ж відповідача про те, що позивачу ОСОБА_1 було виділено гараж, тоді як вона не має автомобіля, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти виділення позивачу гаража, не ставить питання про обрання іншого варіанту розподілу домоволодіння та виділення саме йому частини, на якій розташований гараж.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив дійсну вартість частини будинку, яка виділена позивачу та частину будинку, яка виділена відповідачу, є надуманими, оскільки це питання досліджувалося експертом та судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за різницю вартості виділених приміщень, господарчих споруд в сумі 57834 гривні.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що суд безпідставно виділив кожній із сторін частину земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади міста Кривого Рогу є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до пункту 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

З огляду на те, що сторонам у справі належало на праві спільної часткової власності по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1, з урахуванням яких здійснено відповідний виділ домоволодіння в натурі, земельна ділянка, призначена для обслуговування цього будинку, теж підлягає поділу з урахування цих часток.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом було розподілено між сторонами земельну ділянку, яка належить на праві власності Криворізькій міській раді, яку не було залучено до участі у даній справі, колегією суддів відхиляються, оскільки, земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) домоволодіння АДРЕСА_1 розподілена судом між сторонами з урахування вищенаведених правових норм.

При цьому, земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, яка була у рівних частках поділена між сторонами (по 500,0 м2 кожному), на праві приватної власності належить саме відповідачу ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 135, 136), а тому його доводи про порушення прав Криворізької міської ради є неспроможними та суперечать встановленим судом обставинам справи.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Разом з тим, ОСОБА_1 з 2009 року не проживає у спірному будинку, що встановлено рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2012 року та не заперечується ОСОБА_2, тобто фактично не користується послугами з газопостачання, водопостачання, телефонного зв'язку та вивозу відходів, а тому не несе обов'язок по сплаті витрат за вказаними комунальними послугами, якими фактично, як вірно встановлено судом першої інстанції, користувався ОСОБА_2 та члени його родини.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено, що понесені ним витрати на придбання матеріалів для ремонту будинку, є необхідними витратами на утримання та збереження спільного майна, у зв'язку з чим такі витрати не підлягають відшкодуванню у порядку статті 360 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Амельчишина Олега Валерійовича - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: