Справа № 295/9408/19
Провадження № 22-ц/801/1912/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слюсарчук Н. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуСправа № 295/9408/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.

суддів: Денишенко Т.О., Сала Т.Б.,

при секретарі Богацькій О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Житомирський апеляційний суд

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. в приміщенні зазначеного суду, про відмову у відкритті провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Зазначила, що 26.03.2019 року до Житомирського апеляційного суду у справі № 295/16337/19 нею було подано апеляційну скаргу з викладенням порушень норм процесуального права у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2019 року. Посилаючись на недостатню правову врегульованість розгляду зазначеної апеляційної скарги Житомирським апеляційним судом, в результаті чисельних порушень останнім норм процесуального права, що заподіяло їй моральну шкоду, звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.06.2019 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

08.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського апеляційного суду з апеляційною скаргою на зазначену вище ухвалу. Просить скасувати вказану ухвалу суду, оскільки вона є незаконною та неправосудною. Зазначила, що суд не зазначив в описовій частині ухвали суть позовної заяви, застосував тлумачення законів, які не підлягають застосуванню при вирішенні питань з прийняття справи і відкриття в ній провадження, не застосував норм матеріального права, які підлягали застосуванню у даному випадку. Скаржниця не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості вирішення заявлених позовних вимог у межах цивільного судочинства, вважає його завідомо неправдивим, неправосудним. Оскаржуваною ухвалою їй не роз`яснено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд позовної заяви від 24.06.2019 року

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди була передана голові цього суду для вирішення питання про направлення справи до Верховного Суду для визначення її підсудності.

Розпорядженням в.о. голови Житомирського апеляційного суду від 18 липня 2019 року № 11 цивільна справа № 295/9408/19 передана до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, передбаченому частиною першою статті 26, частиною шостою статті 31 ЦПК України, оскільки відповідачем у цій справі є Житомирський апеляційний суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року визначена підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди Вінницькому апеляційному суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у вказаній цивільній справі.

Заявник апеляційної скарги в судове засідання не з`явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною другою статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Керуючись вказаною нормою Закону, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу в порядку апеляційного провадження у відсутності сторін у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що відповідачем допущені порушення її прав на справедливий судовий розгляд у порядку апеляційного провадження у справі за її апеляційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2019 року стосовно розгляду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, заподіяної Верховним судом за порушення її конституційних прав та законних інтересів.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 1176 ЦК України, статей 186 ЦПК України, виходив з того, що спір не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку , передбаченому ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції є вірним, таким, що відповідає нормам процесуального права, які регулюють існуючі правовідносини між сторонами, та процесуальним нормам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно пункту сьомого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Нормами частин першої, другої статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Пунктом першим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Статтею 375 цього Кодексу встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства слід погодитися.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зазначеній вище редакції визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Згідно з частиною першою статті 6 цього Закону суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суд- дів » судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином суд є органом, уповноваженим на виконання функцій держави, звернення з позовом до якого чинним законодавством України не передбачено.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, рішення в якій переглядається на предмет законності й обґрунтованості, між позивачкою та судом зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституції України, статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційості. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 ( 2008 ) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 ( 2002 ) Консультативної ради європейських суддів вказано, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити у такий спосіб ( наприклад надмірне затримання вирішення справи ), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди ( судді ), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, розглядаючи вимогу ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, дійшов правильного висновку про те, що така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, передбачених ст.376 ЦПК України не вбачається, а тому остання підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.Г. Копаничук

Судді : Т.О. Денишенко

Т.Б. Сало