Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 454/1577/16-ц

провадження № 61-31541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство «Львіввугілля», відокремлений підрозділ «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», ОСОБА_2 ,

треті особи: Червоноградська міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Грабовського В. В.та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля»), відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», ОСОБА_2 , треті особи: Червоноградська міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - КП «Червонограджитлокомунсервіс»), про визнання ордера та корінця ордера на житлове приміщення недійсним, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 05 червня 2003 року він зареєстрований та фактично проживає у кімнаті АДРЕСА_1

Зазначений гуртожиток перебував на балансі ДП «Львіввугілля», проте актом приймання-передачі від 16 березня 2015 року його було передано у комунальну власність територіальної громади м. Червонограда Львівської області.

Звертав увагу на те, що у кімнаті № 20 зазначеного вище гуртожитку він проживає більше п`яти років та мав намір її приватизувати. З метою отримання бланку заяви для приватизації, 23 травня 2016 року він звернувся до Комунального підприємства «Комінтех» (далі - КП «Комінтех») Червоноградської міської ради, де йому повідомили, що він не має права на приватизацію цієї кімнати, оскільки у ній також зареєстрований ОСОБА_2 , який не є членом його сім`ї.

Посилаючись на те, що, зареєструвавшись у житловому приміщенні у гуртожитку на АДРЕСА_3 , в якому він зареєстрований та проживає з 2003 року, відповідач порушивши його право на приватизацію житлової площі у гуртожитку, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати недійсним ордер на житлову площу в гуртожитку від 22 грудня 2014 року № 14, виданий ОСОБА_2 відокремленим підрозділом «Шахта «Відродження»

ДП «Львіввугілля» на проживання в гуртожитку на

АДРЕСА_2 ; визнати недійсним корінець до цього ордера; визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням № АДРЕСА_1 у зазначеному вище гуртожитку; виселити відповідача зі спірного приміщення та скасувати реєстрацію місця проживання.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого

2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваним ордером права позивача на приватизацію кімнати не порушено, оскільки позивачу було виділено лише ліжко-місце, а не кімната в цілому.

Також судом першої інстанції звернуто увагу, що вимог про визнання незаконними та скасування спільного рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про надання ОСОБА_2 жилої площі в гуртожитку, яке передувало видачі йому оспорюваного ордера на вселення в гуртожиток, позивач не заявляв.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки житлові права позивача унаслідок видачі ордера та вселення у вказане житлове приміщення ОСОБА_2 не порушені, рішення та дії посадових осіб, які передували видачі ордеру, позивачем не оскаржувались, а отже на законність не перевірялись.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і заперечень

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує на те, що в оскаржуваних судових рішеннях безпідставно зазначено, що гуртожиток, до кімнати в якому був вселений відповідач, призначений для проживання одиноких осіб, і що як йому, так і ОСОБА_2 було виділено лише ліжко-місце, оскільки матеріали справи не містять доказів розподілу гуртожитку на АДРЕСА_2 на проживання для одиноких осіб чи для сімей.

Крім того, не звернувши увагу на положення частини другої статті 58 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) відповідно до якої ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 було видано ордер на житлове приміщення, в якому позивач зареєстрований з 2003 року.

Також судами безпідставно зазначено, що позивач не оскаржував спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Шахти «Відродження» про надання відповідачу житлової площі у гуртожитку, оскільки судами не перевірялось наявність такого рішення взагалі. Відсутність спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Шахти «Відродження» могло бути самостійної підставою для визнання оспорюваного ордеру недійсним, проте зазначене залишилось поза увагу судів першої та апеляційної інстанцій. Крім того, ще однією підставою для визнання ордеру недійсним було зазначення у ньому неправдивих відомостей, а саме: те, що відповідачу надається житлова площа як працівнику шахти. Зазначивши, що ОСОБА_2 ніколи не перебув у трудових відносинах з

ДП «Львіввугілля», суди безпідставно відмовили у задоволенні позову.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 належав на праві власності ДП «Львіввугілля» та перебував на балансі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження»

ДП «Львіввугілля».

Наказом від 23 жовтня 2014 року № 739 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України зобов`язало керівника ДП «Львіввугілля» забезпечити у встановленому порядку передачу з балансу ДП «Львіввугілля» у комунальну власність територіальних громад м. Червонограда та м. Соснівки Львівської області державного майна-гуртожитків згідно з додатком.

Рішенням від 29 квітня 2015 року № 805 Червоноградська міська рада Львівської області затвердила акт приймання-передачі гуртожитку ДП «Львіввугілля»

на АДРЕСА_2 у комунальну власність територіальної громади від 16 березня 2015 року.

Спільним рішенням адміністрації відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» та первинної профспілкової організації підрозділу ОСОБА_2 було надано житлову площу у гуртожитку на АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного вище рішення ОСОБА_2 видано ордер на жиле приміщення від 22 грудня 2014 року № 14 для поселення у кімнату АДРЕСА_1

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Комінтех» від 23 травня 2016 року у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 05 червня 2003 року та ОСОБА_2

з 30 грудня 2014 року.

Також судами встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ДП «Львіввугілля» у трудових відносинах не перебували.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Відповідно до положень частини другої статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

У статті 129 ЖК Української РСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Статтями 58, 59 ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову, суди обґрунтовано виходили із того, що права позивача у зв`язку із видачею ОСОБА_2 оспорюваного ордера, враховуючи наявність встановлених судами обставин, не порушені.

Доводи касаційної скарги про відсутність доказів розподілу гуртожитку на АДРЕСА_2 для проживання одиноких громадян, є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР

від 03 червня 1986 року № 208 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) гуртожиток, у якому житлові приміщення знаходяться у спільному користування осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, призначений для проживання одиноких громадян.

Безпідставними є також твердження заявника про те, що суди не досліджували спільне рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання ОСОБА_2 оспорюваного ордеру, не звернули уваги на відсутність у матеріалах справи копії цього рішення та не встановили чи воно взагалі існувало, оскільки як правильно зазначено судами, вимог про визнання незаконним та скасування зазначеного вище спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету, позивач не заявляв.

Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги про те, що до ордера було внесено неправдиві відомості про те, що відповідач є працівником

ДП «Львіввугілля» чи його відокремленого підрозділу, оскільки як підставу для визнання оспорюваного ордера недійсним, позивач зазначав саме надання власником гуртожитку відповідачу житлової площі, яка не була вільною на час видачі ордера. Встановивши, що ордер було видано з дотриманням норм чинного на той час законодавств, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому судами встановлено, що позивач також не перебував у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля», проте зареєстрований у гуртожитку саме на цій підставі.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними доводам його апеляційної скарги, які були обґрунтовано відхилені апеляційним судом.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик