РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/18482/18

Провадження №: 2/755/112/19

"25" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

03.12.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, у якому просить суд:

- визнати поширену відповідачем інформацію недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача;

- стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 3412,00 грн.;

- зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про позивача в той самий спосіб поширення недостовірної інформації.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач багато років мешкає разом зі своєї сім`єю у багатоквартирному будинку, має повагу та довіру сусідів, а тому у 2017 році її було обрано головою правління ЖБК «Вагоноремонтник-1». До теперішнього часу позивачка працює головою правління, має гарну ділову репутацію серед колег, працівників, споживачів та виконавців послуг ЖБК. В цьому ж будинку мешкає відповідач, яка постійно перестерігає позивача та вчиняє регулярні сварки в присутності багатьох свідків. ІНФОРМАЦІЯ_5 відбулось поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача в присутності близько 20 осіб, шляхом образ позивача та її сім`ї біля будинку де позивач працює та мешкає разом з дітьми та чоловіком. Відповідач публічно вчинила бійку та сварку, жбурляла в позивача зіпсовану їжу, на зауваження не реагувала. Під час сварки відповідачка ображала позивача брудними, нецензурними та грубими виразами і словами, висловлювалась на адресу позивача нецензурною лайкою, звинувачувала у брехні, погрожувала позивачу та її неповнолітнім дітям, порівнювала позивача з тваринами, висловлювала образливі і грубі слова, обмовляла позивача, кричала що позивач веде розпусний спосіб життя, вдалась до наклепу ігноруючи презумпцію невинуватості. Відповідачка поширила свідомо неправдиві відомості, що принижують позивача як людину та керівника. Усі вислови були в брутальній, принизливій та непристойній формі, що було зафіксовано на відео іншими присутніми та свідками цієї події. Того ж дня позивачка звернулась до правоохоронних органів і було внесено відомості до ЄРДР за ст. 129 КК України. Зняте відео було поширене у засобах масової інформації, зокрема на двох ресурсах, які переглянуло більше 100 осіб, з яких 28 осіб є близькими знайомими та колегами позивача. Відео розповсюджене на таких ресурсах: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3. Для визнання інформації негативною, відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що поширена інформація порушує його майнові права. Позивач вказує, що інформація поширена щодо позивача відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що порушує немайнове право позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності особи позивача, приниження її гідності. Поширенням відповідної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши право на честь позивача. Позивач вважає, що інформація є негативною і недостовірною, оскільки висловлювання відповідача відносно позивача є негативними, такими, що не відповідають дійсності та ганьблять і принижують честь і гідність позивача, завдають шкоду діловій репутації позивача, чим порушено немайнові права позивача на честь, гідність і ділову репутацію позивача, яка полягала у сильних душевних стражданнях. Поширенням недостовірної інформації щодо позивача, відповідачем завдано шкоди немайновим інтересам позивача, порушивши честь, гідність та ділову репутацію позивача. Інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Моральна шкода виявилась у тому, що відповідач своїми діями принизив честь, гідність та зіпсував ділову репутацію позивача, як керівника та голови правління ЖБК. Позивачка вказує, що відчуває сильні моральні страждання та нервовий стрес, порушився нормальний хід життя позивача, позивачу доводиться пояснювати і спростовувати брехню поширену відповідачем перед співробітниками і близькими людьми позивача, що вимагає додаткової організації життя. Хід життя позивача порушений ще й тому, що позивач не знає, яку ще неправдиву інформацію вигадає про позивача та поширить відповідач. Позивач вказує, що в неї порушився сон та погіршилось самопочуття. У позивача знизалась працездатність, порушилась функція сну, а неправдива інформація формує серед колег негативне уявлення про позивача та підриває її ділову репутацію, що завдало позивачу моральної шкоди. Обставини поведінки відповідача та наслідки такої інформації вплинули на ділову репутацію позивача, знищили її авторитет, як голови правління, в очах оточуючих, принизили честь і гідність, як людини, особистості та жінки перед громадськістю, друзями і родичами. Позивачка вимушена займатись відновленням ділової репутації та доводити абсурдність обвинувачень. Позивачка зазначає, що внаслідок окреслених порушень, вона має право на відшкодування моральної шкоди. Позивачка вважає, що сума у 10000,00 грн. є мінімальною для відшкодування її моральних страждань, відтак розумною та справедливою.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

26.02.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що напередодні розмови (конфліктної ситуації), яка сталась 17.07.2018 року відповідачка знаходилась за межами м. Києва, а її чоловік прибувши додому виявив відсутність електропостачання в помешканні. Чоловік зателефонував відповідачці та повідомив про ситуацію, що склалась і попрохав приїхати додому щоб розібратись в ситуації, адже особовий рахунок щодо електроенергії оформлений на ім`я відповідача. По поверненні додому відповідачка звернулась до електрика аби з`ясувати причину відсутності електропостачання в квартирі і останній повідомив відповідача, що її квартира відімкнена від електропостачання. Відімкнення було здійснене за відсутності відповідача та представників ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» без будь-якого повідомлення в усній чи письмовій формі. З приводу відсутності електропостачання відповідачка неодноразово зверталась до позивача, однак через особисту неприязнь голови правління ЖБК до відповідача, всі скарги було проігноровано. Через відсутність електрики відповідачка понесла значні матеріальні втрати, так як їжа, яка знаходилась у холодильнику, зіпсувалась. В зв`язку з ігноруванням скарг відповідача, остання вирішила особисто поспілкуватись з позивачем з приводу ситуації, що склалась, та на підтвердження заподіяння шкоди показала позивачу зіпсовану їжу з холодильника і повідомила позивача, що такими її діями заподіяно моральну та матеріальну шкоду. Під час розмови з позивачем біля будинку мешкання, а саме 17.07.2018 року виникла сварка (конфліктна ситуація), при цьому будь-яких інших присутніх при цій сварці не було. Із самого відео, яке знімала позивачка, видно, що відповідачка схвильована та обурена, оскільки понесла збитки, які є суттєвими для відповідача, як пенсіонерки, яка отримує маленьку пенсію. Відповідачка вказує, що на протязі останніх років вона хворіє на цукровий діабет і їй не рекомендовано нервувати, оскільки підвищується рівень цукру, що в свою чергу не дає можливості стримувати свої думки, висловлювання та переживання. Із відео також вбачається, що позивач жодним чином не намагалась врегулювати конфлікт, а навпаки провокувала на продовження сварки. Також відповідач вказує, що із відео чітко вбачається, що відповідачка не застосовувала жодної фізичної сили до позивача та не жбурляла у неї їжею, як про це вказує позивач. Відповідачка стверджує, що не погрожувала дітям позивача, або будь-кому з її близького оточення, що також підтверджується відповідним відео. Відповідач зазначає, що позивач умисно спотворює обставини події і тим самим вводить суд в оману. Відео розміщене на ютубі станом на 20.02.2019 року переглянуло 19 осіб, а поширене воно неідентифікованою особою під нікнеймом «ІНФОРМАЦІЯ_4». Вказаний доказ відповідач вважає таким, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 79 ЦПК України. Щодо розміщення відео на фейсбуці відповідачка вказує, що ця сторінка є закритою групою ЖБК, адміністратором якої є сама позивачка. При цьому, відповідачка учасником цієї групи не є, оскільки не має ні комп`ютера, ні ноутбука та не має жодних навичок користування інтернетом, тим більше соціальними мережами. Про розміщення відео в інтернеті відповідачці стало відомо від свого представника. Відповідачка вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки не доведено, що саме вона розповсюдила відео в мережі Інтернет. Позивачем не доведено та не надано суду достатніх доказів, які б могли підтвердити той факт, що у позивача порушився сон та самопочуття, тому вимоги про компенсацію моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Також відповідачка зазначає, що позивачка не питала її дозволу на знімання відповідача на відео, що є порушенням прав відповідача, а тому, на думку останньої, відео долучене до позовної заяви є неналежним та недопустимим доказом, який отриманий з порушенням норм ЦПК України.

06.03.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та додатково посилається на те, що відповідачка прилюдно та публічно поширила неправдиву інформацію на вулиці більше ніж одній особі, оскільки під час сварки були присутні інші особи. Відповідачка систематично публічно поширює недостовірну інформацію щодо позивача щоб змінити ставлення оточуючих до позивача, як до людини та керівника, що спричиняє позивачу моральні страждання. Відповідні дії позивача було вже неодноразово зафіксовано у заявах до правоохоронних органів, відомості про які внесені до ЄРДР. Також позивачка вказує, що відключення квартири відповідача від електроенергії було здійснене комісією у зв`язку із виявленням несанкціонованого підключення до електромереж. Позивач зазначає, що важко припустити, що відключення електрики на кілька годин могло призвести до псування їжі. Всі посилання, що містяться у відзиві відповідача відбулись в один день, тож «псування їжі », «неодноразові звернення», «ігнорування», «тривале відключення» - є необґрунтованими твердженнями. Подане стороною позивача відео є фіксацією лише частини розмови, тому усієї сварки зафіксовано не було, а відео зроблене після погроз відповідача, сином позивача на прохання останньої. Відео знаходиться у відкритому доступі в мережі Інтернет, яке кожного дня може переглянути невідома кількість осіб. Відповідач саме прилюдно та публічно поширила неправдиву інформацію на вулиці більше ніж одній особі, така інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, а відео є фактом недостовірності інформації та її поширення і встановлення автора цієї інформації. Відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відеозйомка проводилась відкрито на вулиці, що є публічним місцем, відеофіксація проводилась відкрито, а не приховано. Відкриті фото та відео у громадських місцях є законними та не потребують письмової згоди громадян, крім того відповідача було повідомлено про здійснення відеозйомки і вона проти цього не заперечувала та жодних зауважень не висловлювала. Тому позивачка вважає відео належним та допустимим доказом, який підтверджує факт встановлення автора цієї недостовірної інформації, а також поширення недостовірної інформації.

10.04.2019 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача на відповідь позивача зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову додатково посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів, які б могли підтвердити факт нападу відповідача на позивача, оскільки відповідачка таких дій не вчиняла і вони взагалі не мали місця. В матеріалах справи відсутні докази щодо присутності свідків події 17.07.2018 року, а із відео вбачається, що окрім позивача та відповідача біля будинку взагалі нікого не було, окрім сторін конфлікту. Крім того, відео не містить а ні дати, а ні часу знімання подій, тому не можливо взагалі встановити час та дату подій, що відображені на відеоматеріалі. Також відповідачка вказує, що з відео не можливо встановити, що відповідачка зверталась безпосередньо до позивача, поскільки з відео не вбачається ідентифікації іншого співрозмовника. З відео вбачається лише обурення відповідача відключенням її квартири від електрики, в результаті чого відповідачка висловлювала усне невдоволення. У висловлюваннях відповідача не звучало імені позивача і відповідачка не повідомляла будь-кому про те, що дані висловлювання стосуються саме позивача. Відповідачка вважає, що позивачем не доведено того факту, що саме до неї були адресовані будь-які зі слів, що вказані на відео, і що дані висловлювання були повідомлені бодай хоч одній особі. Позивачка зазначає, що відео знімав її син, хоча у заяві до правоохоронних органів вказано, що зйомка велась на телефон позивача. У позові вказано, що невідома особа виклала відео на сторінку у фейсбуці, однак за вказаною адресою знаходиться закрита група ЖБК і саме позивачка є адміністратором цієї групи. На ютубі відео викладене невідомою особою за кілька днів до подачі позовної заяви, тож відповідачка вважає, що відео розповсюджується самою позивачкою, або кимось з учасників закритої групи ЖБК чи близького оточення позивача. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме відповідачка завдала позивачу моральної шкоди, адже з відео вбачається невдоволення відповідача відключенням електрики у її квартирі і не вбачається, що це невдоволення було висловлене саме на адресу позивача. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження душевних страждань позивача та періоду часу, коли такі переживання мали місце, і як ці душевні страждання вплинули на стан здоров`я позивача. Також відсутні докази про те, яким чином позивачем вирахувано розмір шкоди у сумі 10000,00 грн., та які грошові витрати поніс позивач для відновлення свого начебто порушеного права.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року залишено без розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року залишено без розгляду заяву представника позивача про виклик та допит свідків.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній та відповіді на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що 17.07.2018 року сталася сварка між нею, як головою правління ЖБК, та відповідачкою. При цьому, відключення електроенергії до квартири відповідача сталось у зв`язку з виявленням несанкціонованого підключення. Під час сварки відповідачка ображала позивача, кидалась у бійку, погрожувала позивачу та її дітям. З цього приводу позивачка також зверталась до правоохоронних органів. Відео на телефон знімав син позивачки, оскільки позивачці набридлі постійні нападки відповідача. Підтвердженням позову є диск з відеозаписом та й сама відповідачка визнає, що 17.07.2018 року сварка була. Позивачка зазначає, що після сварки деякі члени ОСББ змінили своє ставлення до неї у негативний бік. На думку позивача, таке відношення відповідача до неї викликано тим, що відповідачку було відсторонено від посади голови правління за недовіру і неприязнь пов`язана з участю позивача в ревізійній комісії, за результатами роботи якої відповідачку було звільнено з посади. Зі змісту відео повністю зрозуміло, що відповідачка звертається саме до позивача у брутальній формі, і це відбувається постійно. Свідки могли б підтвердити всі обставини щодо яких відбувалась відеозйомка, але суд цього не дозволив. У відзиві відповідачка сама зазначає, що було передумовою конфлікту, тож сварку вона визнає та підтверджує у своєму відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та інших заявах сторони позивача по суті справи, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що 17.07.2018 року відповідачка вдалась до образливих та нецензурних висловів в бік позивача, які тлумачяться як «жінка легкої поведінки» та «проститутка», а поширення неправдивих відомостей відбулось як в мережі Інтернет, так і серед всіх осіб, які знаходились поряд. Такі вислови відповідача ганьблять честь позивача, як фізичної особи, а також негативно впливають на її ділову репутацію, як голови правління ОСББ. Проституція є караним діянням, а позивача ніхто не визнавав винною у такому. На думку представника, у даному випадку наявні всі складові правопорушення, а тому позов підлягає до задоволення. Поскільки син позивачки чув як принижують його матір, це вже є поширенням недостовірної інформації. Поширена інформація негативно впливає на стан здоров`я позивача та завдає шкоди її роботі на посаді голови правління ОСББ. З відео видно, що сварка відбувається на подвір`ї, отже багато осіб могли бути свідками цього. Відповідачка не заперечувала проти проведення відеозйомки, при цьому знімання ніхто не приховував. Із відео видно, що відповідачка декілька разів нецензурно висловлювалась та називала своє ім`я і по батькові, тож немає сумнівів, що на відео саме відповідачка. Фрази, які були адресовані відповідачем позивачу, це саме фактичні твердження, а не оціночні судження. Сварку спричинило відключення електроенергії, з цього приводу є навіть судовий спір. Відео є належним підтвердженням обставин події, відповідачка не заперечувала проти знімання, конфлікт відбувся у дворі тож багато хто його чув і вислови відповідача є образливою інформацією. Суд не може встановити особу, але на відео відповідачка сама себе називає, а зі змісту відзиву на позовну заяву розуміло, що на відео саме відповідачка і відбувається конфлікт. Питання не в кількості переглядів в ютубі та фейсбуці, а в тому, що треба здійснити спростування у такий самий спосіб. З огляду на процесуальні вимоги сторона позивача не змогла викликати свідків та уточнити своїх вимог, але намагалась, однак суд відмовив у цьому.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав з підстав викладених у заявах сторони відповідача по суті справи, просить відмовити у задоволенні позову та додатково пояснив суду, що з огляду на зміст позову та пояснення позивача, відео зняв син позивача та сам же його і поширив. Між сторонами дійсно виникла конфліктна ситуація у зв`язку з незаконним відключенням від енергопостачання, оскільки у відповідача в зв`язку із цим потік холодильник. Представник каже, що його довірителька запевняє у тому, що не ображала позивача. На відео начебто схожа на відповідача особа, але не зрозуміло до кого ця особа звертається. Відповідачка є пенсіонеркою, хворіє на цукровий діабет, тож її психологічний стан тяжкий. Представник зазначає, що відносно моральної шкоди відсутнє будь-яке обґрунтування, а на відео схожа на відповідача особа, але чи точно це вона представник не знає. Також представник зазначає, що відповідачка не давала дозволу на її відеозйомку, і їй не було відомо про те чи знімають її чи ні. Крім того, на відео відсутні підтвердження, що вирази стосуються голови правління - позивача у справі. На думку представника, позивачка мала попередити відповідача про здійснення відеозйомки. Крім того, представник зазначає, що за твердженням сторони позивача під час конфлікту було багато людей, які це бачили, однак з відео вбачається, що нікого поряд немає. З відео не видно до кого адресовані вирази, не видно щоб зйомка велась відкрито, не зрозуміло кому адресовані слова, позивача на відео немає, а особа на відео лише схожа на відповідача. Поширення інформації не підтверджено, оскільки позивачка вказує, що знімав її син, тож він або сама позивачка і поширили це відео. Представник також вказує, що формулювання позовних вимог є неналежним та неконкретним, відсутня ідентифікація інформації. Також відсутні докази заподіяння моральної шкоди. Не зрозуміло, що слід спростувати, коли із позовних вимог не відомо про яку інформацію йде мова.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та компакт-диск із відео, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Учасниками судового розгляду визнано та не заперечується, що 17.07.2018 року біля будинку за місцем мешкання позивача та відповідача між останніми відбувся конфлікт.

Відповідно до ст.ст. 201, 269, 270, 271 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

За змістом ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст.ст. 277, 280 ЦК України).

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру (ст. 307 ЦК України).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. При цьому, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилається на наявність відеозапису конфлікту, що відбувся між нею та відповідачем, а також на те, що під час сварки було присутньо чимало інших осіб, які чули відповідні висловлювання. Крім того, позивач зазначає, що цей відеозапис потрапив до мережі Інтернет та розміщений на двох ресурсах.

Натомість посилаючись на розміщення запису в мережі Інтернет, стороною позивача не було заявлено клопотань щодо огляду доказу за його місцезнаходженням, тобто огляду цих ресурсів судом, а долучені з них роздруківки такого розміщення не доводять, адже розміщення відеозапису в мережі Інтернет має бути доведено безпосереднім оглядом цих сторінок про що стороною позивача не заявлялось. Крім того, жодним чином не підтверджено та не вбачається, з матеріалів справи, що саме відповідачка здійснила розміщення відео в мережі Інтернет.

Дослідивши компакт-диск з відеозаписом, судом встановлено, що на ньому зафіксовано лише одну особу, яка висловлюється нецензурною лайкою, ображає словами «проститутка», звинувачує у брехні. Однак на відео не зафіксовано з ким саме розмовляє таким чином особа, і будь-яких свідків цієї події відповідним відеозаписом не зафіксовано.

Саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За відсутності інших доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено поширення інформації відповідачем, а залишення без розгляду заяви сторони позивача про допит свідків є наслідком невчинення позивачем відповідних процесуальних дій у межах визначених законом строків, що у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України є ризиком самої сторони у справі.

Крім того, повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За змістом постанови Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі №725/5585/16-ц, якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду, а не спростовувати таку інформацію.

Відповідно до процесуальних вимог закону, з урахуванням норм матеріального права, що регулюють захист прав осіб у відповідного роду позовах, задовольняючи позов, суд, зокрема, повинен у резолютивній частині рішення зазначити, яка саме інформація порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача.

Отже, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду, а не визнання такої інформації недостовірною та зобов`язання спростувати таку інформацію.

При цьому, покладення обов`язку відшкодувати моральну шкоду, як спосіб захисту порушеного особистого немайнового права, є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання конкретної інформації або вирізу чи висловлювання, такими, що принижують честь, гідність та/або ділову репутацію позивача.

З урахування положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України та змісту позовних вимог, суд зазначає, що зміст позовних вимог викладених у прохальній частині позовної заяви не містить жодних конкретних посилань на те, яка саме інформація чи висловлювання є такою, що принижує честь та гідність, ділову репутацію позивача, коли і де відбулось висловлювання, що є підставою для відмови у позові, в тому числі і щодо обов`язку відшкодувати моральну шкоду, оскільки відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою та залежить від результату вирішення основної вимоги, яка в даному випадку не є конкретною та не відображає вірного способу захисту.

У своїй постанові від 11.07.2018 року по справі №658/1795/17-ц Верховний Суд наголосив, що відсутність конкретики позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позову.

За наведених обставин позовні вимоги не підлягають до задоволення, а залишення без розгляду заяви сторони позивача про зміну предмету позову у даній справі, є наслідком ризику не вчинення стороною процесуальних дій, у межах строків встановлених законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 201, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 280, 297, 299, 307 ЦК України, Законом України «Про інформацію», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 30.09.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя -