Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 523/2943/16-ц

провадження № 61-31038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева С.Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»;

відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічним позовом):ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року у складі судді Виноградової Н. В., ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 . Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 22 500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 березня 2015 року, згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 24 березня 2008 року укладено договір поруки № 190545 між банком та ОСОБА_2

Відповідачі свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом належним чином не виконували, в зв`язку з чим станом на 05 грудня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 15 191,11 доларів США.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, за умовами якого всі права та обов`язки за вказаним кредитним договором перейшли від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року у цій справі замінено позивача за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24 березня 2008 року в сумі 15 191,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 121 422,55 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання договорів недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що при укладенні кредитного договору № 0 від 24 березня 2008 року банком у порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), та частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надано інформації, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням). Крім того, банк не мав права укладати договір в іноземній валюті, оскільки у нього відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти як засобу платежу.

Такими діями банку при укладанні договору їх введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, умови кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу є несправедливими, наслідком його укладення є дисбаланс договірних прав та обов`язків, що є підставою для визнання такого правочину недійсним з моменту укладення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24 березня 2008 року; договір поруки № 190545 від 24 березня 2008 року недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 24 березня 2008 року в сумі 15 191,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 121 422,55 грн, з яких: 11 819,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 94 473,26 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 2 388,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 19 088,72 грн - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 782,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 6 254,77 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 200,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 1 605,80 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник всупереч умовам кредитного договору № 0 від 24 березня 2008 року не виконав взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення наданого їй кредиту та процентів за його користування, а відповідачі мають солідарну відповідальність перед позивачем, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що позивачі були ознайомлені з умовами договору, не заперечували проти них, ОСОБА_1 погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін було вільним, будь-яких доказів протилежного позичальником і поручителем не надано. При цьому позичальник підтвердила, що вона до укладення цього договору отримала повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання кредиту.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. При цьому суд зазначив, що позичальник ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила всі сторінки договору від 24 березня 2008 року, відповідно, підтвердила свою згоду та волевиявлення на його укладення та виконання. До того ж, на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не надала жодного зауваження щодо змісту цього правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що відповідачі за первісним позовом вказують, що вони у 2013 році в березні, квітні, травні та червні місяцях сплатили 1200 дол. США згідно із квитанціями. Заявники зазначили, що з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості вони частково не згідні, оскільки станом на 29 червня 2013 року сплатили суму боргу в розмірі 22 766,50 дол. США, у тому числі також сплатили за користування кредитом проценти 13 % у розмірі 2 925 дол. США, що підтверджується копіями квитанцій про сплату доданими під час судового розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ПАТ «УкрСиббанк» вказували, що доводи касаційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не відповідають фактичним обставинам справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 . Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачці кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 22 500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 березня 2015 року, згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних.

Погашення нарахованих процентів згідно із пунктом 1.3.4 кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальником за цим договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 190545 від 24 березня 2008 року.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно із пунктом 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному обсязі.

21 жовтня 2013 року відповідачам за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. При цьому банк попередив, що у разі непогашення простроченої заборгованості банк вимагає дострокового виконання боржниками зобов`язань за кредитним договором № 0 та договором поруки у повному обсязі. Вимога отримана 24.10.2013 року.

Вимоги банку боржниками не виконані.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу № 17, за умовами якого всі права та обов`язки за кредитним договором від 24 березня 2008 року та договором забезпечення, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перейшли від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 05 грудня 2013 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором становить 15 191,11 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2013 року становить 121 422,55 грн, в тому числі: 11 819,50 дол. США (94 473,26 грн) - заборгованість за простроченим кредитом; 2 388,18 дол. США (19 088,72 грн) - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 782,53 дол. США (6 254,77 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 200,90 дол. США (1 605,80 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Установлено, що згідно з пунктом 1.2.2 кредитного договору сторони домовилися про те, що погашення кредиту здійснюватиметься згідно із графіком розрахунків щомісячних платежів (додаток № 1 до кредитного договору), останній із яких повинен бути внесений не пізніше 27 березня 2015 року.

Відповідно до довідки-розрахунку останній платіж за кредитним договором від 24 березня 2008 року позичальником було сплачено 01 листопада 2011 року.

З первісним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду 24 грудня 2013 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Банки зобов`язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Відповідно до пункту 7.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24 березня 2008 року, кожний аркуш якого особисто підписала ОСОБА_4 , чітко визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що:

- володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладення Договору, та має здатність виконувати його умови;

- цей договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника;

- на день підписання договору відсутні будь-які перешкоди для його виконання;

- позичальник повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови Договору, свої права та обов`язки за Договором та погоджується з ними;

- перед укладанням цього Договору отримав інформаційний лист від Банку згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Суди попередніх інстанцій, установивши, що сторонами кредитного договору в момент його укладення виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та інших діючих нормативних актів щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і що кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Щодо первісного позову Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 . Відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 22 500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 березня 2015 року, згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних.

Відповідачі свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом належним чином не виконували, в зв`язку з чим станом на 05 грудня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 15 191,11 дол. США, з яких: 11 819,50 дол. США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 2 388,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 782,53 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 200,90 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Разом із тим, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги за первісним позовом до поручителя ОСОБА_2 , суди не врахували наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 24 березня 2008 року укладено договір поруки № 190545 між банком та ОСОБА_2 .

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

У пункті 3.1 Договору поруки № 190545 від 24 березня 2008 року визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься відповідно до графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2.2).

Згідно з графіком розрахунків, який міститься в додатку № 1 до кредитного договору від 24 березня 2008 року, повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється щомісячними платежами.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором від 24 березня 2008 року позичальником було сплачено 01 листопада 2011 року.

З первісним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду 24 грудня 2013 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи на наведені норми матеріального права та обставини справи належної уваги не звернули, оцінки їм не надали та не з`ясували, чи не пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя в частині певних щомісячних платежів за кредитним договором.

При цьому необхідно приймати до уваги, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначене необхідно враховувати при розгляді справи та здійсненні розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, суди не прийняли до уваги, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Встановлено, що, звернувшись 21 жовтня 2013 року до боржника з вимогою про повернення грошових коштів, кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Таким чином, у справі, яка переглядається, позовні вимоги банку про стягнення процентів та пені після пред`явлення 21 жовтня 2013 року до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, судам при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором необхідно враховувати, що стягнення процентів та пені за кредитним договором можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування або до моменту пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання (зміни строку виконання зобов`язання).

Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні справи допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, ураховуючи, що договором поруки передбачена солідарна відповідальність позивачів, судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договоромскасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун