Дата документу 13.02.2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 49729,73 грн., яка утворилась з 01 червня 2013 року по 28 січня 2015 року за прострочення сплати аліментів, які відповідач зобовязаний був сплачувати на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом 2013-2015 рр. відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свій обовязок щодо сплати аліментів на утримання сина, у звязку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Користуючись своїм правом на стягнення неустойки (пені), у відповідності до положень ст.196 СК України, та враховуючи, що відповідач відмовляється в позасудовому порядку відшкодувати неустойку за прострочення аліментних платежів, позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.1-2).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, поясненнях та уточненнях до пояснень (а.с.40-41, 160-162, 170-174, 177). У задоволенні позову просив відмовити, а також просив застосувати положення ст.258 ЦК України щодо строків позовної давності.

Представник третьої особи Першого Малиновського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, надав пояснення щодо позову, в яких зазначив, що сплата аліментів ОСОБА_4 проводилась не щомісячно і не в повному обсязі, станом на 01.06.2013 р. за ОСОБА_4 рахувався загальний борг в сумі 10751,60 грн. ОСОБА_4 повністю погасив заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_1 28 січня 2015 року. А з березня 2015 року по лютий 2018 року ОСОБА_4 аліменти сплачував регулярно (а.с.104).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2010 року було розірвано (а.с.14).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №383008 (а.с.18).

Згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2010 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,0 гривень щомісячно, починаючи з 21 липня 2010 року і до досягнення сином повноліття, тобто до 01 лютого 2020 року (а.с.14).

Відповідач допускав порушення строків щомісячної сплати аліментів, у звязку з чим мав заборгованість, що підтверджується складеними державним виконавцем розрахунками заборгованості (а.с.3-7).

Так, згідно розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, які були складені державним виконавцем (виконавче провадження №В/14/860/2011), встановлено (а.с.3-7, 69-76, 109-110):

- за період з 21.07.2010 р. по 30.04.2011 р. нараховано аліментів: Липень 2010 - 322,60 грн., серпень 2010 - 1000 грн., вересень 2010 - 1000 грн., жовтень 2010 - 1000 грн., листопад 2010 - 1000 грн., грудень 2010 - 1000 грн., січень 2011 - 1000 грн., лютий 2011 - 1000 грн., березень 2011 - 1000 грн., квітень 2011 - 1000 грн. (розрахунок від 11 травня 2011 року); в свою чергу відповідачем здійснено оплату аліментів з простроченням, а саме: в листопаді 2010 року в сумі 2800 грн., в лютому 2011 в сумі 2800 грн. та в квітні 3800 грн. Переплата аліментів станом на 11.05.2011 склала - 77,40 грн.;

- за період з 01.05.2011 по 29.11.2011 нараховано аліментів: травень 2011р. - 1000 грн., червень 2011р. - 1000 грн., липень 2011 р. - 1000 грн., серпень 2011р. - 1000 грн., вересень 2011р. - 1000 грн., жовтень 2011р. - 1000 грн. (розрахунок від 29 листопада 2011 року). При цьому відповідачем за цей період не здійснено жодних платежів (а.с.70). Розмір заборгованості станом на 29.11.2011р. склала - 6889,30 грн.

- за період з 30.11.2011 р. по 30.06.2012 р. нараховано аліментів: 1 день листопада 2011 р. - 33,30 грн., грудень 2011 р. - 1000 грн., січень 2012 р. 1000 грн., лютий 2012 р. - 1000 грн., березень 2012 р. - 1000 грн., квітень 2012 р. - 1000 грн., травень 2012 р. - 1000 грн., червень 2012 р. -1000 грн. (розрахунок заборгованості від 12 липня 2012 року). В свою чергу відповідачем здійснено оплату аліментів з простроченням, а саме: 26.03.2012 в сумі - 2400 грн. (графа березень 2012 р.), 27.04.2012 р. в сумі - 1400 грн. (графа квітень 2012). (в розрахунку виконавцем зазначено, що боржником надано квитанцій на загальну суму - 7000,00 грн.) Розмір заборгованості станом на 1 липня 2012 р., згідно розрахунку заборгованості держаного виконавця, склав: 6889,30 - 7000,00 + 3233,30 = 3122,60 грн.;

- за період 01.07.2012 р. по 31.05.2013 р. нараховано аліментів: липень 2012 р. - 1000 грн., серпень 2012 р. - 1000 грн., вересень 2012 р. - 1000 грн., жовтень 2012 р. - 1000 грн., листопад 2012 р. - 1000 грн., грудень 2012 р. -1000 грн., січень 2013 р. - 1000 грн., лютий 2013 р. - 1000 грн., березень 2013 р. - 1000 грн., квітень 2013 р. - 1000 грн., травень 2013 р. - 1000 грн. (розрахунок заборгованості від 17 червня 2013 року). В свою чергу відповідачем здійснено оплату аліментів з простроченням, а саме: 12.11.2012 в сумі 1100 грн., 28.12.2012 р. в сумі 1100 грн., 05.02.2013 в сумі 1000 грн., 11.03.2013 р. в сумі 1100 грн., 01.04.2013 в сумі 1100 грн., 30.04.2013 в сумі 1100 грн. Розмір заборгованості станом на 01 червня 2013 р., згідно розрахунку державного виконавця склала: 3122,60 + 4500 = 7622,60 грн.

30.05.2013 року позивачем була отримана оплата в розмірі 1100 грн., яка не була врахована при розрахунку заборгованості від 17 червня 2013 року.

Інформація про квитанцію від 30.05.2013 р, також відображена в наступному Розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця від 07 квітня 2014 року.

Таким чином, станом на 01 червня 2013 року, згідно Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів старшого державного виконавця В.В. Фішер від 17.06.2013 р., та з урахуванням квитанції УДППЗ «УКРПОШТА» від 30.05.2013 в 13:18:05, що прийнята за №2/0390 на 1100 грн., розмір заборгованості склав: 7622,60 1100,00 = 6522,60 грн.

Саме з цієї суми заборгованості по сплаті аліментів, станом на 01.06.2013 р. в сумі 6522,00 грн., позивачем було здійснено розрахунок пені за період з 01.06.2013 р. по 28.01.2015 рік. (а.с.62-68, 193-204), відповідно до якого пеня за несвоєчасне виконання зобовязань становить 49729,73 грн. В розрахунок пені були внесені достовірні дані про суми та дати оплати відповідачем аліментів на утримання ОСОБА_5.

Стосовно застосування позовної даності в один рік, про що просить відповідач, суд зазначає, що згідно статті 20 СК України застосування позовної давності до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. У ч.2 цієї ж статті вказано, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Перелік статей, зазначений в частині першій є вичерпним. Стаття 196 СК України, що врегульовує спірні відносини по нарахуванню пені не входить до цього переліку, а отже до даних відносин позовна давність не застосовується.

У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, що він фактично визнав, сплативши позивачу повний обсяг заборгованості по аліментам. Розмір заборгованості відповідачем не оскаржувався.

Згідно ч.1 ст.196 СК України (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Доказів на підтвердження того, що аліменти сплачувались невчасно з поважних причин відповідач не надав, а тому дана заборгованість виникала по вині відповідача, і є всі підстави для застосування ст.196 СК України.

Згідно положень Сімейного Кодексу України, аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Стосовно посилання відповідача на недопустимість та неналежність таких доказів, як розрахунки державного виконавця суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, суд не сприймає твердження відповідача про неналежність доказів, адже розрахунки державного виконавця саме відображають несвоєчасні оплати аліментів на утримання ОСОБА_5, саме за період з 21.07.2010 р. по 28.01.2015 р., тобто саме вони підтверджують обґрунтованість вимог позивача.

Ч.6 ст.81 ЦПК України наголошує, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відзиві відповідачем заперечується факт заборгованості по аліментах, але факт несвоєчасних оплат за спірний період не заперечується. Отже відповідач лише припускає, що не має сплачувати пеню в розмірі, заявленому позивачем, не надавши жодного доказу сплати аліментів вчасно.

За таких обставин, суд погоджується з розрахунком розміру неустойки (пені) за період з 01.06.2013 р. по 28.01.2015 р., який наданий позивачем, оскільки він є обґрунтованим.

Відтак, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 49729,73 грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 червня 2013 року по 28 січня 2015 року в розмірі 49729,73 (сорок девять тисяч сімсот двадцять девять гривень 73 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя