Справа № 397/460/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2019 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мирошниченка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Захаренко С.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка, в режимі відеоконфоренції, цивільну справу за позовом представника Ткач Яни Олегівни, яка діє в інтересах позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Ткач Я.О. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 95142, 93 грн. за кредитним договором б/н від 07.07.2006 року та судові витрати в розмірі 1762, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 07.07.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.03.2018 року має заборгованість - 95142, 93 грн.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею ОСОБА_4., відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (том 1 а.с. 69).

01.11.2018 року Наказом Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 55-к суддю ОСОБА_4. увільнено від виконання обов?язків судді у зв?язку з укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України (том 2 а.с. 42).

На підставі розпорядження керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 153 від 06.11.2018 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи та визначено головуючим суддю Мирошниченка Д.В. (том 2 а.с. 43-44).

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2018 року справа прийнята до провадження суддею Мирошниченком Д.В. (том 2 а.с. 45-46).

Відповідачем подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та просить відмовити в позові в повному обсязі. Вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та безпідставними. Вказує, що не погоджується із зазначеною позивачем сумою боргу та нарахованими процентами, а також пенею та штрафами, оскільки заява від 07.07.2006 року, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», на які посилається позивач як на підставу своєї вимоги, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору. Також вважає, що всі позовні вимоги (вся загальна сума заборгованості) перебувають за межами строку позовної давності, та у зв'язку з цим просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог, оскільки з моменту останнього платежу з поповнення рахунку № НОМЕР_3 - 24.02.2015 року, до моменту звернення банку з позовом, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності, сплив (том 1 а.с. 78-85).

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вона вказує, що сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Підписанням Анкети-заяви позичальника ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту. Умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Зазначає, що строк випущеної картки до останнього дня 06.2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом 06.04.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності (том 1 а.с. 144-161).

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому остання просить відхилити пояснення, міркування і аргументи позивача наведені у відповіді на відзив та у задоволенні позову відмовити повністю, з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов (том 1 а.с. 206-216).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, вказані у позові та відповіді на відзив.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали пояснення, що аналогічні викладеним у відзиві на позов та в запереченні на відповідь на відзив. Крім того, відповідач доповнила, що у 2006 році брала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який повністю погасила. Будь-яких документів про збільшення кредитного ліміту не підписувала. Також зазначила, що у 2015 році грошові кошти в сумі 9000,00 грн. були викрадені з її картки. Підтвердженням цього факту є повідомлення про початок досудового розслідування за фактом викрадення коштів.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно заяви від 07.07.2006 року, ОСОБА_2 звернулася до банку щодо отримання кредитної картки з типом фінансового кредитного ліміту, сумою кредитного ліміту - 2500, 00 грн., базовою відсотковою ставкою - 36 % з розрахунку 360 днів у році, строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, порядком погашення заборгованості - місячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може виконуватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання банком коштів з дебетної карти № НОМЕР_4. Відповідач була ознайомлений та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування, а також погодилася, що її заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг (том 1 а.с. 20).

Згідно витягу з Умов і правил надання банківських послуг:

п.1.1.2.1.7. - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання , за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах , передбачених договором;

п.1.1.2.1.8. - позичальник зобов'язується, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту й овердрафту), оплати винагороди банку;

п.1.1.2.1.9. - власник зобов'язаний стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту;

п.1.1.2.1.13. - позичальник зобов'язується інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання;

п.1.1.3.2.4. - банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за контр рахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 договору. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта;

п.1.1.7.11. - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк;

п.2.1.1.7.6. - при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань , передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф,розмір якого встановлено Тарифами договору ;

п.2.1.1.12.2. - за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки у розмірі 0,01 % від суми операцій за рахунок кредиту, в разі непогашення боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця клієнт сплачує банку відсотки в розмірі , зазначеному у Тарифах ;

п.2.1.1.12.2.1. - у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування;

п.2.1.1.12.2.2. - у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів , клієнт сплачує банку пеню в розмірах , зазначених у Тарифах, при цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує (том 1 а.с. 21-54).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 07.07.2006 року станом на 11.03.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 95142 грн. 93 коп., яка складається: тіло кредиту - 10 930 грн. 25 коп., нараховані відсотки за користування кредитом - 6686 грн. 38 грн., нарахована пеня - 72519 грн. 49 коп., заборгованість по судовим штрафам - 5006 грн. 81 коп. (том 1 а.с. 16-19).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 від 12.03.2018 року (картрахунок НОМЕР_3 від 18.04.2006 року):

-старт карткового рахунку SAMDN0592, НОМЕР_3, CRPL, Універсальна 55 днів - 03.07.2006 року;

-03.07.2006 року кредитний ліміт знижено до 1500,00 грн.;

-07.07.2006 року кредитний ліміт встановлено 2500,00 грн.;

-12.04.2007 року кредитний ліміт збільшено до 3000,00 грн.;

-13.08.2007 року кредитний ліміт збільшено до 6500,00 грн.;

-05.08.2008 року кредитний ліміт збільшено до 8000,00 грн.;

-07.08.2015 року кредитний ліміт збільшено до 14000,00 грн. (том 1 а.с. 19).

Згідно довідки з ЄДРПОУ, виписки з ЄДР юридичних осіб, банківської ліцензії та Статуту, АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право на здійснення банківських операцій (том 1 а.с. 56, 58-60).

Відносини, що склалися між сторонами відносяться до правовідносин щодо укладання правочинів - договорів, зокрема кредитного договору, а тому, в даному випадку, необхідно керуватися главами 48, 49, 71 Цивільного кодексу (далі ЦК) України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином встановлено, що на підставі заяви б/н від 07.07.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою відсотковою ставкою - 36 % з розрахунку 360 днів у році, строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, порядком погашення заборгованості - місячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач кредитні кошти отримувала за допомогою кредитної картки, а вчасно грошові зобов'язання за договором не виконувала, тому утворилася заборгованість, а отже, позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов?язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов?язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у цивільній справі № 344/3834/16-ц від 28.11.2018 року.

Оскільки, пеня і штраф нараховані за одне і теж зобов?язання - порушення строків погашення кредиту, тому стягненню з відповідача підлягає лише штраф, а тому позов необхідно задовольнити частково.

З доводами відповідача про те, що позивачем надано неякісно виконану копію заяви від 07.07.2006 року, а окремі умови її змісту надруковані занадто дрібним шрифтом, неможливо визначити, чи містить заява інформацію з якими саме Правилами та в який спосіб було ознайомлено відповідача та чи погодилася остання з тією умовою, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифи Банку», що викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua. складають кредитний договір між відповідачем та позивачем, суд не погоджується з наступних підстав.

Так, відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.ргivatbank.uа.; або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.ргivatbank.uа.) ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» - позивач), що діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила падання банківських послуг» (том 1 а.с. 21-54).

Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.ргivatbank.uа., згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була ознайомлена та згодна з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», та згодна з тим, що ця заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Зазначений факт підтверджується також і поясненнями відповідача у судовому засіданні, згідно яких остання не заперечувала того, що дійсно брала кредит у банку, але його погасила.

Також, суд не погоджується з посиланнями сторони відповідача про те, що вона не надавала своєї згоди на збільшення кредитного ліміту до 14000,00 грн., оскільки п. 1.1.3.2.4. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Разом з тим, суд не погоджується з тим, що розмір кредитного ліміту який зазначений позивачем у позові, складає 14000,00 грн., оскільки, згідно заяви б/н від 07.07.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн., проте така обставина не впливає щодо підстав вирішення даного позову.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача та у відзиві на позов відповідач заявили про застосування загального і спеціального строку позовної давності, вказуючи на те, що останній платіж з поповнення рахунку № НОМЕР_3 відповідач самостійно здійснила 24.02.2015 року, таким чином до моменту звернення банку з позовом, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності, сплив. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Суд вважає, що заява про застосування загального і спеціального строку позовної давності не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відтак, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 14-10цс18.

Відповідно до виписки по кредитному рахунку, останню операцію (переведено кошти зі своєї карти) відповідачем було здійснено 17.08.2016 року (том 1 а.с. 170).

Згідно довідки № 30.1.0.0./2-20180516/6006 від 12.07.2018 року, ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 07.07.2006 року отримала картки № НОМЕР_3, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 06.2019 року (том 1 а.с. 186).

Отже, з 17.09.2016 року відраховується початок перебігу строку позовної давності, а позивач звернувся до суду з позовом 12.04.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, як зазначалося вище, з відповідача підлягає стягненню лише штраф, до фіксованої частини якого строк спеціальної позовної давності не застосовується, а до процентної складової частини якого спеціальний строк позовної давності також не сплинув.

Також, суд не погоджується з аргументами представника відповідача про те, що штрафна санкції застосовувалися незаконно, оскільки зазначені вище Умови та правила, які начебто надавалися на ознайомлення відповідачу, їх не містили. Зокрема, представник позивача дійсно підтвердила, що Умови та Правила, з якими ознайомлювалася відповідач, дійсно не передбачили застосування штрафних санкцій і вони не застосовувалися. Штрафні санкції почали нараховуватися після того, як до Умов і Правил були внесені зміни.

Суд погоджується з посиланням відповідача на те, що у 2015 році вона зверталася до поліції з заявою про вчинення крадіжки грошових коштів з її рахунку, у зв'язку з чим, 10.08.2015 року до ЄРДР за № 0000420 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (том 2 а.с. 31).

Однак, відповідач із заявами до банку щодо вказаного факту не зверталася та надалі здійснювала погашення кредиту (як зазначалося остання операція по рахунку відповідачем була здійснена 17.08.2016 року), що свідчить про факт визнання нею своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості.

З приводу цього представник відповідача посилалася на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду (зокрема від 20.06.2018 року справа № 691/699/16-ц), але, обставини справ, у яких Верховний Суд зробив відповідні висновки, були зовсім інші - у них були встановлені винні у злочинах особи, відповідачі зверталися з відповідними заявами до банку щодо безпідставного подальшого після вчинення злочину нарахування відсотків та санкцій, не здійснювали жодних операцій по своїх рахунках тощо.

Зобов?язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Судом встановлено, що відповідач порушила зобов?язання щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню, крім пені.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов представника Ткач Яни Олегівни, яка діє в інтересах позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22623 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять три) гривні 44 (сорок чотири) копійки за кредитним договором б/н від 07.07.2006 року, яка складається, станом на 11.03.2018 року, з наступного:

- заборгованість за кредитом - 10930 гривень 25 копійок;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 6686 гривень 38 копійок;

- штраф (фіксована складова) - 500 гривень 00 копійок;

- штраф (процентна складова) - 4506 гривень 81 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 419 (чотириста дев?ятнадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду, протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області.

Учасники судового розгляду справи, з повним текстом рішення суду, зможуть ознайомитися 25 лютого 2019 року.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570.

Представник позивача: ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, довіреність № НОМЕР_1 від 05.06.2018 року.

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2, рнокпп - НОМЕР_2.

Представник відповідача: ОСОБА_3, місце перебування: АДРЕСА_3

Суддя : (підпис)

З оригіналом вірно.

Рішення набуло законної сили "____" _______ 201__ року та підлягає виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/460/18.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області Д.В.Мирошниченко