Справа № 347/1738/18
Провадження № 2/347/59/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Удудяк І.А.,

з участю адвоката - Лазоришина І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 законного представника неповнолітнього ОСОБА_4, Косівської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 законного представника неповнолітнього ОСОБА_4, Косівської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його адвокат Лазоришин І.І. позовні вимоги підтримали, суду пояснили, а в позовній заяві позивач зазначив, що він проживає разом зі своєю сім»єю за вище названою адресою. Житло належить йому на праві приватної власності. В його будинку зареєстровані дружина, два сини та двоє онуків. Його старший син ОСОБА_5 одружився більше п»яти років тому назад і перейшов проживати разом зі своєю дружиною, відповідачкою по справі, в інше житло. В шлюбі у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син зі своєю сім»єю вели окремо від нього своє господарство і ні одного дня після його одруження не проживали в належному йому житлі. В грудні 2017 року син попросив його дати згоду на реєстрацію місця проживання свого сина, а його онука, в належному позивачу житлі. Таку просьбу пояснив відсутністю по місцю їх проживання належної житлової площі. Будучи не ознайомлений з законами, а також чисто формальними діями з його боку, так як мова про фактичне проживання онука взагалі не йшла, позивач дав згоду на таку реєстрацію, і місце проживання онука ОСОБА_4 12.12.2017 року було зареєстровано в його житловому будинку. Вирішуючи питання про отримання субсидії на житлово-комунальні послуги, позивач стикнувся з відповідними проблемами щодо фактично проживаючих осіб і зареєстрованих в його помешканні. Більше того, шлюб між його сином та його дружиною розірваний за рішенням суду. Батьки онука відмовилися добровільно подати заяву до органу місцевого самоврядування про зміну реєстрації місця проживання онука ОСОБА_4, яка б відповідала його фактичному місцю проживання. А тому позивач вимушений даний спір вирішувати в судовому порядку. Онук ОСОБА_4 з дня свого народження взагалі не проживав в житловому будинку позивача, а тому не йдеться про його тимчасову відсутність. Більше того, онук на даний час є малолітньою дитиною і його місце проживання визначається місцем проживання його батьків або одного з них (ст.160 СК України). Мама онука проживає за вказаною у позовній заяві адресою, а його батько є квартиронаймачем в іншому житлі, до якого він не має ніякого відношення. Просять позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що ні вона, ні батько дитини не заперечують, щоб дитина була зареєстрована у будинку позивача. Згідно чинного законодавства дитина може бути зареєстрована за місцем реєстрації матері або батька. А так як в будинку позивача зареєстрований батько дитини, який не заперечує щодо реєстрації його сина за його місцем реєстрації, то підстав для задоволення позову немає. Просить в позові відмовити.

Представник Косівської міської ради по дорученню, Сав»юк Л.В., вирішення позовних вимог віднесла на розсуд суду, а в судовому засіданні пояснила, що на міську раду, як орган місцевого самоврядування покладено обов»язки щодо реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання громадян. При здійсненні реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_4, в міській раді були присутні батьки дитини, які надали згоду на реєстрацію своєї дитини за місцем реєстрації батька дитини, а також сам позивач, ОСОБА_2, як власник будинку, згода якого в даному випадку була обов»язкова, який також надав згоду на реєстрацію в його будинку онука ОСОБА_4. Що ж до посилання позивача на те, що він немає змоги оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, в зв»язку із прописаними, але не проживаючими в будинку особами, то міська рада при оформленні відповідних довідок, які необхідні для отримання таких субсидій, вказує всіх зареєстрованих осіб у житловому будинку, але одночасно зазначає і те, що дані особи не проживають в даному будинку, що враховується органами соціального захисту населення при оформленні відповідних субсидій. Тобто, в даному випадку, реєстрація дитини, ніяк не впливає на оформлення позивачем субсидії на житлово-комунальні послуги. Вважає, що сімейні непорозуміння не можуть бути підставою для зняття дитини з реєстрації і в першу чергу слід думати про інтереси дитини.

Вислухавши сторони, свідка та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті ст. 297 та статтею 391 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу вимог ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти і батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1, що стверджується копією свідоцтва про право власності від 28.01.2014 року (а.с.5) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2014 року (а.с.6).

Як видно із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8), в даному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_2 (з 1992 року), ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 (2014 р.н.) та ОСОБА_4 (2011 р.н.).

Згідно довідки виданої виконкомом Косівської міської ради від 04.09.2018 року за № 2714 (а.с.9), до складу сім»ї ОСОБА_2 входять зареєстровані і проживають: ОСОБА_11 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_10 - внучка, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_4 - внук.

Актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 03.09.2018 року виданим депутатом Косівської міської ради стверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, але фактично проживає в м. Косів, м-н Незалежності разом із матір»ю ОСОБА_3 і ніколи по АДРЕСА_1 не проживав.

Відповідно до ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 160 Сімейного Кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як було встановлено судом, батьки неповнолітньої дитини ОСОБА_4 бажають щоб їхній неповнолітній син і надалі був зареєстрований у будинку позивача.

А саме: відповідачка ОСОБА_3 не заперечує щодо реєстрації її неповнолітнього сина ОСОБА_4 по місцю реєстрації колишнього чоловіка, а батько дитини, ОСОБА_5, якого суд допитав по справі в якості свідка, суду пояснив, що бажає, щоб його син ОСОБА_4 і надалі був зареєстрований у житловому будинку позивача, що в м. Косові, по АДРЕСА_1, поки він не зможе зареєструвати його у своє житло, коли його набуде.

Як передбачено пунктом 18 Постанови КМ України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року за № 207 - для реєстрації місця проживання, особа або її представник подає зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Тобто, саме батьки реалізують своє право на визначення місця проживання дитини в рамках вказаних норм законодавства, що ними і було здійснено та не заперечувалось позивачем про надання ним згоди на реєстрацію неповнолітнього онука в його житловому будинку, хоча згідно вищенаведених норм закону, згода власника майна на реєстрацію неповнолітньої дитини по місцю реєстрації батьків дитини (чи одного з батьків), не потрібна.

А тому, зважаючи на вищенаведені мотиви, та беручи до уваги, що доказів про створення неповнолітнім ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним йому на праві власності житлом, в судовому засіданні здобуто не було, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 141, 160 СК України, 71, 72, 163 ЖК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 законного представника неповнолітнього ОСОБА_4, Косівської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій