ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1703/18
Провадження № 22-ц/4820/378/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Тетяна Петрівна, про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним.

ОСОБА_6 зазначила, що вона є людиною похилого віку, інвалідом і малозабезпеченою особою. 20 січня 2016 року позивач подарувала своєму внукові, ОСОБА_7, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Після цього вона не передала відповідачеві квартиру, продовжила проживати в ній і здійснювала оплату комунальних послуг від свого імені. Позивач мала намір укласти з ОСОБА_7 договір довічного утримання, оскільки вона потребує сторонньої допомоги, а відповідач погодився здійснювати догляд за нею. Оспорюваний правочин не відповідає внутрішній волі позивача щодо його правової природи і змісту, вчинений нею під впливом помилки та є недійсним в силу ст. 229 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_6 просила суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, який 20 січня 2016 року укладений між нею та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. (зареєстровано в реєстрі №47), недійсним.

Суд залучив приватного нотаріуса Сарело Т.П. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_6 уклала договір дарування квартири під впливом помилки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні договору дарування квартири волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і відповідало її внутрішній волі, а суд не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_7 є внуком ОСОБА_6

20 січня 2016 року сторони уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. (зареєстровано в реєстрі №47), за умовами якого ОСОБА_6 безоплатно передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь будь-якої дії майнового або немайнового характеру, всупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Досліджені судом докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, довідки про стан здоров'я та доходи ОСОБА_6 (а.с. 10, 11, 16, 28, 130, 131) та документи, на підставі яких нотаріусом посвідчено оспорюваний правочин (а.с. 86-107), достовірно вказують на те, що позивач є людиною похилого віку та одинокою особою, постійно хворіє та потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_6 намагалась отримати від ОСОБА_7 необхідну допомогу та догляд і не мала намір дарувати останньому спірну квартиру.

До того ж, передача житлового приміщення між сторонами не відбулася. Після укладення ними договору дарування ОСОБА_6 продовжує проживати у квартирі, яка є її єдиним житлом, і самостійно сплачує за комунальні послуги. В свою чергу, відповідач мешкає за іншою адресою.

Надані ОСОБА_7 докази, зокрема показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, не спростовують ці обставини.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, укладаючи договір дарування квартири, ОСОБА_6 помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи названого правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобов'язався здійснювати постійний догляд за нею, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до нього лише після смерті позивачки.

Посилання ОСОБА_7 на те, що при укладенні договору дарування квартири волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і відповідало її внутрішній волі, суперечать фактичним обставинам справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_15

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 21