П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2019 року м. Київ
справа № 361/7799/18
провадження: 22-ц/824/2874/2019
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Станішевської Б.В.
відповідач Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глузд Оксани Вікторівни
на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року, постановлену суддею Селезньовою Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку за час проходження військової служби,
У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку за час проходження військової служби.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 травня 2013 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 його прийнято на роботу на посаду пожежника пожежної команди. 20 березня 2014 року він був переведений на посаду слюсаря до відділення розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної технічно-ремонтної роти. 14 липня 2014 року переведений на посаду пожежника пожежної команди. 14 липня 2015 року Броварським ОМВК Київської області видано наказ №1756 «Про призов громадян на строкову військову службу до Збройних сил України». 16 липня 2015 року наказом командира №155 його було увільнено від роботи у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Цим же наказом визначено, що на підставі ст. 119 КЗпПУ за ним зберігається місце роботи та середній заробіток на строк до закінчення особливого періоду, але не більше ніж на строк укладення контракту (дня фактичної демобілізації). 17 липня 2015 року наказом начальника ОПВЗ Генерального штабу Збройних сил України №22-РС він був прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського складу і призначений начальником майстерні технічного обслуговування взводу матеріально- технічного забезпечення мобільного вузла зв`язку ВОС -849335А. Контракт був укладений до кінця особливого періоду. З 17 липня 2015 року і по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 .
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку за час проходження військової служби.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Глузд О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначила, що спір виник з приводу середнього заробітку, який повинен був виплачуватися роботодавцем за основним місцем роботи, під час проходження військової служби.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, не встановив характер спірних правовідносин та дійшов хибного висновку, що ОСОБА_1 був військовим у період часу з 2013 року по 2015 рік.
Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Швець О.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану. При цьому пояснив, що до призову ОСОБА_1 правцював за трудовим договором.
Позивач, представник позивача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що за суб`єктним складом та характером правовідносин, у яких виник спір,- даний позов має ознаки адміністративного позову, який не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, а віднесений до адміністративної юрисдикції. Такий спір виник з публічної служби, позовна заява не містить позовних вимог до відповідача, які б мали розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам процесуального права.
Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Пунктом 2 частини першої етапі 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самовядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтерес)/, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
З прийняттям на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної мобілізації, ОСОБА_1 був увільнений від роботи у військовій частині НОМЕР_1 , в якій він працював на підставі укладеного трудового договору. До закінчення особливого періоду, але не більше ніж на строк укладення контракту, за ОСОБА_1 зберігається місце роботи, де він працював на час прийняття на військову службу, та середній заробіток.
Отже, предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, яка має нараховуватися і виплачуватися підприємством, з яким ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах, на момент прийняття на військову службу та протягом певного періоду проходження позивачем військової служби
Зважаючи на те, що спір між сторонами виник з трудових правовідносин, то такий є приватноправовом і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глузд Оксани Вікторівни задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус