П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/6459/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/11915/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Набудович І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат з оплати на утримання житла, житлово-комунальних послуг та електроенергії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням подальших уточнень, просив стягнути з відповідача на користь позивача 32 950 грн. 32 коп., з яких: 8 209 грн. 67 коп. - загальна сума коштів на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги, збільшена на встановлений індекс інфляції; 1 055 грн. - загальна сума вартості спожитої електроенергії, збільшена на встановлений індекс інфляції; 284 грн. 49 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму коштів на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги; 39 грн. 95 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму вартості спожитої електроенергії; 2 361 грн. 21 коп. - сума заборгованості ОСОБА_2 за безпідставне отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг; 21 000 грн. - компенсація збитків, нанесених ОСОБА_2 позивачу як власнику квартири внаслідок користування його майном у вересні, жовтні та листопаді 2014 року без укладення угоди про користування житлом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11 листопада 2003 року по 28 травня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач є членом Житлово-будівельного кооперативу «Дарниця-2» і проживає у квартирі АДРЕСА_1 , на яку у серпні 2014 року останній оформив право власності.

З липня 2012 року по листопад 2014 року у вищевказаній квартирі проживала відповідач, не сплачуючи при цьому витрати на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги і використану електроенергію.

З січня 2013 року по листопад 2014 року відповідач проживала у квартирі АДРЕСА_1 зі своїм співмешканцем, незаконно виселивши позивача та мешканців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом заміни вхідних замків.

Так, з липня 2012 року по листопад 2014 року витрати на утримання житла, отримані житлово-комунальні послуги і електроенергію сплачував виключно позивач.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року (том ІІ а.с. 79-82) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат з оплати на утримання житла, житлово-комунальних послуг та електроенергії.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 29 грудня 2016 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та необґрунтованість рішення суду, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив виключно з того, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження відсутності угоди про безоплатне користування житлом між сторонами.

Разом з тим, про відсутність такої угоди свідчать дії відповідача, що полягали у незаконному заволодінні квитанцією про оплату житлово-комунальних послуг за квітень 2013 року, а також в спробах останньої отримати інші квитанції про оплату житлово-комунальних послуг у правлінні ЖБК «Дарниця-2» та оплаті нею неправильних сум на рахунок КП «ГІОЦ».

Отже, враховуючи, що відповідач користувалась житлом, що належить на праві власності ОСОБА_1 , у період з січня 2013 року по листопад 2014 року, вона зобов`язана сплатити витрати на утримання житла, житлово-комунальні послуги та електроенергію за вказаний період.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 11 листопада 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2013 року було розірвано (т. І а.с. 7-9).

Згідно довідки від 09 вересня 2014 року, виданої ЖБК «Дарниця-2», квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_2 (к/дружина наймача), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_3 (мати наймача), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_4 Власником особового рахунку житлової площі є ОСОБА_1 (т. І а.с. 10).

Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 13 лютого 1995 року члену ЖБК «Дарниця-2» ОСОБА_1 був виданий ордер на жиле приміщення в будинку ЖБК серія НОМЕР_1 на сім`ю з 3-х осіб, яку складали позивач, відповідач та їх донька ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Форми № 3 ЖБК «Дарниця-2» від 30 вересня 2014 року ОСОБА_1 є уповноваженим членом ЖБК «Дарниця-2» (т. І а.с. 11).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ЖБК «Дарниця-2», про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (т. І а.с. 232-234).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2014 року квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( т. І а.с. 126).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2016 року, задоволено первісний позов ОСОБА_2 про вселення до жилого приміщення та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні приміщенням, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (т. І а.с. 80-86).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надані квитанції на оплату житлово-комунальних послуг (т. І а.с. 12-21, 50-51) та лист ЖБК «Дарниця-2» від 22 березня 2016 року про перерахунок сум оплати вартості комунальних послуг за 2013-2014 роки у частині ОСОБА_2 КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» за січень 2016 року в розмірі 2 361 грн. 21 коп., оскільки протягом 2013 - 2014 років остання вже не мала права на пільги, як дружина позивача (т. І а.с. 31).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності угоди між сторонами про безоплатне користування жилим приміщенням і, відповідно, встановлення оплати за таке користування та визначення частини витрат відповідача на оплату житлово-комунальних послуг за спірний період.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами звернення до відповідача з вимогою або пропозицією про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за спірний період чи відмови останньої від оплати послуг.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами ст. 64 Житлового кодексу встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Частиною 1 статті 145 Житлового кодексу передбачено рівне право членів сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім`ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім`ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей.

Частиною 5 вищевказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між членом кооперативу і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені частиною п`ятою статті 144 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 статті 144 Житлового кодексу розмір плати за здане в найом приміщення встановлюється угодою сторін, але не може перевищувати розміру стягуваних з члена кооперативу експлуатаційних витрат, що припадають на здаване приміщення (частину приміщення), і відповідної частини витрат по оплаті комунальних послуг.

Згідно з ст. 162 Житлового кодексу плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Так, враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було розірвано 28 травня 2013 року, остання відповідно до приписів житлового законодавства мала право на безоплатне користування займаним жилим приміщенням після припинення сімейних відносин у разі досягнення згоди з позивачем.

Висновок суду першої інстанції про невиконання позивачем процесуального обов`язку, встановленого ст. 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), відповідає дійсним обставинам справи, а саме останнім не доведено відсутності угоди між ним та відповідачем про безоплатне користування жилим приміщенням та встановлення розміру плати за здане в найом приміщення і відповідної частини витрат по оплаті комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведення позивачем належними та допустимими доказами звернення до відповідача з вимогою відшкодувати витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за спірний період чи наявності відмови відповідача від здійснення оплати послуг.

Натомість, як встановлено судом першої інстанції, на відміну від позивача, відповідач не є членом ЖБК, а тому позбавлена можливості самостійної оплати житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції обґрунтовано залишив поза увагою листи ОСОБА_7 до ОСОБА_2 щодо укладення угоди про користування квартирою та щодо зняття показів лічильників води і електроенергії від 16 жовтня 2014 року та 04 листопада 2014 року з огляду на дати їх складення.

Крім того, під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги реєстрацію з січня 2013 року по листопад 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивача, відповідача та їх доньок, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які користувались даної квартирою за домовленістю з позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність у діях відповідача підтверджень відсутності домовленості між сторонами стосовного безкоштовного користування жилим приміщенням не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова