Провадження № 2/263/3149/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на її користь грошові кошти, набуті у порядку спадкування за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2018 року у вигляді недоотриманої суми пенсії у звязку зі смертю ОСОБА_2 у розмірі 11 390 грн. 43 грн., а також з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2018 року вона є спадкоємицею майна померлої матері ОСОБА_2, а саме: недоотриманої нею пенсії у сумі 46 655 грн. 96 коп., що належала спадкодавцю на підставі інформаційного листа № 4413/34-2/10 від 07 вересня 2018 року, виданого Маріупольським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області. 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримала разове доручення № 94/69 на виплату пенсії на суму 35 265 грн. 53 коп. На звернення позивача відповідач пояснив, що він виплатив недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки спадкове майно повернуто не у повному розмірі, тому керуючись положеннями ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1227 ЦК України, ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2.26 Порядку подання та оформлення для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 листопада 2005 року № 22-1, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження за правилам цивільного судочинства, призначені підготовчі судові засідання на 23 січня 2019 року, 31 січня 2019 року, розяснено учасникам справи право та строки на подачу відзиву на позов, відповідь на відзив.

Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, не погоджуючись із заявленими вимогами ОСОБА_1, направило в адресу суду письмовий відзив, в якому посилається на те, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Маріупольському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть. У свідоцтві про право на спадщину за законом спадкоємцем зазначено ОСОБА_1, розмір спадкового майна 46 655 грн. 96 коп. Відповідно до разового доручення № 194/09 позивачем отримано не виплачену пенсію у розмірі 35 265 грн. 53 коп. Відповідно до позовних вимог управління вважає, що наявні ознаки публічно-правового спору, тому, керуючись ст. ст. 4, 19 КАС України, ст. 255 ЦПК України, дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, у звязку з чим відповідач просив закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у відзиві на позов просив направити в їх адресу копію ухвали суду за наслідками розгляду подано відзиву.

Суд вважає, що спірне питання юрисдикції поданого позову можливо вирішити за відсутності сторін.

Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із заявленого ОСОБА_1 позову вбачається, що вона, звертаючись із заявою до відповідача, бажала у порядку спадкування отримати пенсію, що належить пенсіонерові і залишилася недоотриманою у звязку з його смертю, а тому оскаржує невизнане відповідачем її право на отримання пенсії спадкодавця у заявленому розмірі.

Отже, спірні правовідносини повязані з відмовою відповідача виплати спадкоємцю недоотриману пенсіонером пенсію у звязку з його смертю.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У цій справі позивач звернулася до суду для захисту права на отримання пенсії спадкодавця (ст. ст. 1218, 1227 ЦК України), а не для оскарження рішення Пенсійного фонду як акту індивідуальної дії.

У позовній заяві відсутні доводи за ст. 5 КАС України, щодо неправомірності вказаної відмови відповідача, а лише вимога позивача про стягнення недоотриманої суми пенсії.

У справах про оскарження відмови виплатити недоотриману пенсію суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Таким чином, позивач у цій справі, порушуючи питання про стягнення з відповідача недоотриманої пенсії спадкодавцем, не просить визнати неправомірними дії відповідача, а має намір вирішити питання про право цивільне, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає, що він підлягає розгляду за правилами, передбаченим Цивільним процесуальним кодексом України.

Про наявність підстав для розгляду заявленого спору за правилами цивільного судочинства свідчать і постанови Верховного Суду у справі № 527/758/17-ц від 05 липня 2018 року та № 743/1218/17 від 20 грудня 2018 року.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у звязку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон повязує неможливість подальшого судового розгляду справи.

З огляду на викладене, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зокрема, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не знайшли свого правого підтвердження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі та наявність обґрунтованих підстав для продовження розгляду справи у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 19, 255, 258, 260 ЦПК України, 2, 5, 19 КАС України, ст. ст. 16, 1218, 1227 ЦК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом відмовити.

Повідомити учасників процесу про наступне підготовче судове засідання, яке відбудеться 27 березня 2019 року об 13 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Музика