Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 396/1635/16-ц

провадження № 61-20311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконком Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконкому Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну частку (пай) серії КР № : 02 :00:233, площею 5,09 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В обгрунтування вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) № НОМЕР_2 , що знаходиться на території Іванівської сільської ради, площею 5,09 га та належала спадкодавцю на підставі державного акту серії КР № :02:00:233.

10 травня 2000 року ОСОБА_2 складено заповіт, яким все належне йому майно заповідане ОСОБА_1

Постановою державного нотаріуса від 15 вересня 2016 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Державний акт на зазначену земельну ділянку втрачений, жодного іншого правовстановлюючого документа немає, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року визнано за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 5,09 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту серії КР №:02:00:233 виданого 20 квітня 2000 року Новоукраїнською РДА Кіровоградської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з втратою оригіналу державного акту на земельну ділянку, реалізація позивачем своїх спадкових прав можлива лише в судовому порядку. При цьому права третіх осіб не порушуються, заперечень проти задоволення позову від заінтересованих осіб не надходило, позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою не заявлялись.

ОСОБА_3 (сестра померлого), яка не була стороною у справі, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила про скасування судового рішення. Вказувала, що не повно з`ясовані обставини, які мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а саме, не здійснено запиту до нотаріальної контори та не встановлено коло спадкоємців ОСОБА_2 Зазначала, що оскаржуване судове рішення впливає на її права, оскільки позбавляє права прийняти спадщину за законом, до якої також входить земельна ділянка і яку фактично за життя прийняла її мати, спадкоємцем якої є вона.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2016 року скасовано. В задоволенні позову про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються прав та інтересів ОСОБА_3 , яка не залучена до участі у справі, хоча визнання права власності на вищевказану земельну ділянку за позивачем впливає на її права, як спадкоємця, оскільки вона є учасником правовідносин, які виникли по справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 396/1635/16-ц і витребувано її з Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

10 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Сердюка В. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги та не правильно оцінив докази, що наявні в матеріалах справи. Зазначає, що державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області встановлено, що ніхто із спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Вказує, що ОСОБА_3 вводить в оману суд, оскільки наводить неправдиві факти.

Заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_3 подала заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , а судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального законодавства, а касаційна скарга є не обгрунтованою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 7).

Йому на праві власності належала земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 5,09 га, розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 8).

За життя спадкодавцем складено заповіт, посвідчений 10 травня 2000 року секретарем Іванівської сільської ради Олексієнко Л. В. за реєстровим № 185, згідно якого ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку - Державний акт на право приватної власності на землю серії КР №:02:00:233, виданий 20 квітня 2000 року Новоукраїнською районною радою народних депутатів втрачений, про що було зроблено відповідне оголошення в районній газеті «Новоукраїнські новини» (а.с. 11).

ОСОБА_1 у визначений законом строк на протязі шести місяців після смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини не подавав. До нотаріальної контори звернувся лише в 2016 році.

15 вересня 2016 року постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори Макаровою Н. В. № 832/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.10).

Згідно довідок № 1357 та № 1358, виданих 07 листопада 2016 року виконкомом Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_2 з 2000 року по 2002 рік проживав та був зареєстрований на АДРЕСА_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 (1929 року народження), померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка по день смерті згідно погосподарських книг по Зіньківській сільській раді проживала і була зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 32-33).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 31).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 5 від 01 квітня 2016 року матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 , а в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Зіньківською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області від 01 січня 2005 року зазначено ОСОБА_5 (а.с. 35-36).

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року за зверненням ОСОБА_3 встановлено факт родинних відносин, яким встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою та матір`ю. Державний акт серії КР №:02:00:233 від 20 квітня 2000 року на право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_2 , площею 5,09 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, виданий на ім`я ОСОБА_2 належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-38).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 11 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 32 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

За правилами частин першої, другої статті 33 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам , які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Відповідно до наведених норм процесуального права саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

29 вересня 2016 року (до розгляду даного спору) Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області розглянуто позовну заяву ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якій брав участь ОСОБА_1 , у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що справа була розглянута в суді першої інстанції без врахування прав та інтересів інших осіб, які заявили про своє право на спадщину, зокрема ОСОБА_3 , про що вбачається не тільки з її письмових пояснень, а із судових проваджень, в яких брав участь ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків рішення суду апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська