КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3069/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальних збитків,

встановила:

у грудні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 28 186грн 05 коп. завданих збитків.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 13 червня 2016 року о 08 год. 05 хв. на вул. Княжий Затон, 16-д в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, виїжджаючи з підземного паркингу, перед поворотом ліворуч, не надавав переваги в русі автомобілю марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_4, який наближався з правого боку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, та завдав пошкодження його автомобілю, вартістю яких становить 52 626,58грн.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 275 грн 60 коп.

Позивач посилався на те, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, страхова компанія виплатила відшкодування у розмірі 24 440 грн. 33 коп., тому різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 27 023 грн. 05 коп. , яку повинен відшкодувати відповідач.

Також позивач вважав, що відповідач повинен відшкодувати його витрати у розмірі 1162,80коп., сплачені за перевірку ходової частини автомобіля після ДТП та складення попереднього кошторису кузовних пошкоджень автомобіля.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19 479грн 13 коп. завданих матеріальних збитків, 551грн 20 коп. судового збору, а всього 20 030грн 33 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та

ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача 1057 грн. 21 коп. сплаченого ним судового збору та компенсувати витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 3 714 грн.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, не врахування тієї обставини, що ліміт його цивільно-правової відповідальності за договором страхування становив 50 000грн, а розмір завданої шкоди згідно проведеної судової експертизи складає 43 919,46грн, що свідчить про неналежне виконання страховою компанією своїх обов'язків за договором страхування.

Також відповідач зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та не врахування правових висновків Верховного Суду у подібних справах.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 13 червня 2016 року на вул. Княжий Затон, 16 «Д» в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, та «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу в сумі 275 грн. 60 коп. (а.с.5).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_3, була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АІ 8387608, від 6 вересня 2015 року, з лімітом відповідальності 50 000грн за шкоду, заподіяну майну, та розміром франшизи 500грн (с.с.37).

20 вересня 2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 16 083,52грн.

Згідно акту виконаних робіт від 31 жовтня 2016 року, складеного АВТ «Баварія», вартість ремонту автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_4, становив 51 463грн 58коп., у тому числі ПДВ 8 577,26грн (а.с.7, 8, 9-13).

1 грудня 2016 року ПрАТ «СК «Юнівес» доплатило позивачу 8 357,01грн страхового відшкодування.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 27 березня 2018 року № 20909/17-54, вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригода, яка мала місце 13 червня 2016 року, автомобіля «БМВ ХІ», державний номерний знак НОМЕР_4, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 43 919грн 46 коп. (а.с.97-103, 104-111).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судової експертизи визначений розмір збитків, завданих позивачу пошкодженням його автомобіля з вини відповідача, позивач має абсолютне право пред'явити вимоги до заподіювача шкоди про відшкодування збитків, які не були покриті за рахунок страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12 вказаного закону визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаних норм матеріального права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між

фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаний висновок судом першої інстанції при вирішенні даного спору застосований не був, а також не наведені мотиви, з яких суд першої інстанції відступив від правового висновку Верховного Суду.

Отже, заподіювач шкоди, який застрахував свою відповідальність, має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату товарної вартості автомобіля у разі її наявності.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач уклав договір обов'язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності, сплатив страховий платіж, його поліс був чинним на момент ДТП, а відтак відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило страхове відшкодування на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля БМВ ХІ, державний номер НОМЕР_5, від 11 вересня 2016 року, виконаного ФОП ОСОБА_5, у розмірі 16 245,78грн з відрахуванням франшизи 500грн (с.с.70-87).

Разом з цим, у матеріалах справи наявний звіт цього ж спеціаліста, зроблений на замовлення цієї ж страхової компанії від 19 листопада 2016 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля БМВ ХІ, державний номер НОМЕР_5, становить 25 187грн 20коп. з врахуванням ПДВ (с.с.50-69).

При цьому, вказаний звіт не містить обґрунтування необхідності повторної оцінки пошкодженого транспортного засобу та розбіжностей між звітами, а пояснення страхової компанії, направлені на адресу суду, не містять мотивації виплати страхового відшкодування за звітом від 11 вересня 2016 року, а не 19 листопада 2016 року (с.с.49).

Позивачем у підтвердження своїх вимог надані акти виконаних робіт від 31 жовтня 2016 року, згідно яких позивачем сплачено 51 463,58грн за ремонт автомобіля, у тому числі ПДВ 8 577,26грн (с.с.9-13).

Однак, згідно наданих актів позивачем було замовлено, крім ремонту, мийка кузова, чистка салону, регулювання кута та інші роботи, які не пов'язані з ДТП.

Під час судового розгляду за клопотанням відповідача судом була призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, враховуючи відмінності між звітами, наданими страховою компанією, та актами виконаних робіт, наданих позивачем.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 20909/17-54 від 27 березня 2018 року, вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 червня 2016 року, автомобіля БМВ ХІ, державний номерний знак НОМЕР_4, що належить ОСОБА_3, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу станом на час ДТП складала 43 919грн 46 коп. ( а.с.97-103).

Аналіз вказаного висновку свідчить, що страховою компанією розмір страхового відшкодування був виплачений у меншому, ніж необхідно, розмірі, так як оцінювачем ОСОБА_6 не був врахований весь обсяг запасних частин, які підлягають заміні у результаті пошкодження за наслідками ДТП з вини відповідача автомобіля позивача. Також оцінювачем ОСОБА_6 значно занижена кількість годин робочого часу, які необхідні для проведення ремонтних робіт, вартість фарбування, як робіт так і матеріалів.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач висновки судової експертизи не оспорював та проти них не заперечував, суд у своєму рішенні визначив, що саме висновок експертизи є належним доказом у підтвердження розміру збитків, завданих позивачу у результаті ДТП, що позивач також не оскаржив, тому колегія суддів вважає, що розмір завданих позивачу пошкодженням його автомобіля збитків становить 43 919,46грн.

Вказана сума визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, не перевищує ліміт відповідальності, визначений у полісі обов'язкового страхування серії АІ 8387608 від 6 вересня 2015 року, тому відповідно до ст. 22 Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме вказану суму повинен був виплатити позивачу страховик замість відповідача з відрахуванням 500грн франшизи.

Однак, позивач позовні вимоги до страхової компанії не заявляв.

Покладення у даному випадку на страхувальника обов'язку здійснити виплати замість страховика, суперечить Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказані обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції при вирішенні даного спору, тому суд безпідставно поклав на відповідача повну відповідальність за виплату позивачу матеріального збитку.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про повне звільнення відповідача від відповідальності за завдану позивачу матеріальну шкоду, є безпідставними.

Згідно ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну, який встановлений у полісі серії АІ 8387608 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 6 вересня 2015 року, він становить 50 000грн, однак сторони визначили франшизу у сумі 500грн, на яку завжди зменшується страхове відшкодування, що визначено ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому з відповідача підлягає стягненню 500грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував фактичні обставини справи, не надав належну оцінку наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зміни рішення в частині визначення розміру матеріальної шкоди, зміні підлягає і рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог, що становить 9грн 92коп. (1,8% від позовних вимог), а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню на відшкодування судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги 811грн 92коп. (98,2%), так як оплаті підлягав судовий збір у сумі 826грн 80коп (551,2х150%).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідачем за проведення судової автотоварознавчої експертизи сплачено 3714грн (с.с.164), позовні вимоги підлягають задоволенню на 1,8%, тому відповідачу позивачем підлягають відшкодуванню 98,2% понесених ним витрат на проведення експертизи, що становить 3 674,15грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року змінити, зменшивши розмір відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 19 479 грн. 13 коп. до 500 грн, та зменшивши розмір судового збору з 551грн 20коп. 9грн 92коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 4 459грн 07коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк