Справа № 159/5714/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/252/19 Категорія: 50 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2012 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_3, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач не працевлаштований, має неофіційний дохід, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, дитина з народження страждає тяжкою хворобою, у зв'язку із чим значні кошти йдуть на лікування.

З урахуванням наведеного, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, а у випадку продовження навчання - до досягнення дитиною 23 років, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

У решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову у заявленому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.4).

Шлюб розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2012 року(а.с.8).

Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дочки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи відсутність відомостей про зазначені позивачем доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 2027 грн. відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність у відповідача інших дітей чи утриманців, а також факт наявності у нього на праві власності автомобіля - відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначені обставини судом враховані і визначено для стягнення розмір аліментів, який є більшим, ніж мінімально встановлений законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції недостатньо враховано стан здоров'я дитини та витрати, необхідні для її лікування - відхиляються апеляційним судом, оскільки у розумінні ст.185 СК України це є додаткові витрати, про відшкодування яких позивач вправі звернутися із відповідним позовом.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.268ч.5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: