Справа № 146/813/18
Провадження № 22-ц/801/467/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуСправа № 146/813/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області 21 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Пилипчука О.В. в залі суду,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (далі - ТОВ «Сігма Автолізинг») про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 14 грудня 2017 року № 01934 та стягнення коштів.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області 21 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явилася в судове засідання, не повідомив про причини неявки та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Не погодившись із вказаною ухвалою і вважаючи її незаконною, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд помилково застосував положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та наслідки, передбачені ч. 5 ст. 223 цього Кодексу, оскільки позивач у судове засідання, призначене на 27 листопада 2018 року не з?явилася через госпіталізацію представника позивача - ОСОБА_4, про що було повідомлено секретаря судді Пилипчука О.В. телефонограмою. Щодо підготовчого судового засідання, що було призначене у справі на 21 грудня 2018 року, то представники позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були належним чином повідомлені, повісток про виклик до суду не отримували, тому не мали можливості бути присутніми у судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог и ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Встановлено, що підставою для залишення заяви без розгляду стала неявка позивача та його представників в судові засідання, призначені на 27 листопада 2018 року та 21 грудня 2018 року, причини своє неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності чи неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Отже, суд не зобов'язаний з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 надав повноваження представляти його інтереси двом представникам (а.с.26), однак жоден з них в судове засідання не з'являвся.

Отже, суд, встановивши, що ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, не з'явився в судове засідання та не направив свого представника у судові засідання 27 листопада 2018 року та 21 грудня 2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_3, без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача ОСОБА_4 перебувала на лікуванні не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до наданих до апеляційної скарги додатків, слідує що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні з 15 листопада 2018 по 27 листопада 2018 року, однак причини неявки в судове засідання 21 грудня 2018 року невідомі, при цьому відсутні докази про те, що суд першої інстанції взагалі повідомлявся про перебування представника позивача ОСОБА_4 на лікуванні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право ОСОБА_3 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача у телефонному режимі повідомив секретаря судового засідання про неможливість прибуття в судове засідання, на увагу не заслуговують, оскільки матеріали справи такої телефонограми не містять, а також безпідставними є доводи про відсутність у суду першої інстанції повноважень на залишення позовної заяви без розгляду у підготовчому засіданні, оскільки згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом вірно застосовані норми процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області 21 грудня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук