У Х В А Л А

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 311/3220/17

провадження № 61-3573 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

04 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просив стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 21 140,81 грн за кредитним договором № б/н від 15 березня 2014 року, а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн. На обґрунтування вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н 15 березня 2014 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. В порушення умов укладеного кредитного договору та станом на 05 листопада 2017 року відповідач має заборгованість за цим кредитним договором у загальному розмірі 21 140,81 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 1 773,18 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 17 884,73 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 982,90 грн. До теперішнього часу відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не погасив, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ« Приват Банк» відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками, якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підпис у кредитному договорі виконаний не ОСОБА_1, що підтверджується висновком експертизи, а тому вважав недоведеними позовні вимоги ПАТ КБ« Приват Банк» про укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за цим договором.

15 лютого 2018 року ПАТ КБ« Приват Банк» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2018 року та просило скасувати ці судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

За приписами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Таким чином, представництво банку у суді касаційної інстанції Литвиненко О. Л. на підставі довіреності не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Подібна позиція щодо права представника, який не має статусу адвоката на оскарження судових рішень у малозначних справах висловлена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року № 61-41002св18.

Такий концептуальний підхід може застосовуватись і до касаційних скарг поданих у малозначних справах.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають із укладання кредитних договорів, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності, а тому є малозначною.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Посилання ПАТ КБ «Приват Банк» на те, що ця справа має фундаментальне значення на формування правозастосовчої практики не може бути взято до уваги, оскільки ухвалені судові рішення не суперечать установленій судовій практиці, а базуються на тому, що позивачем не недоведені його позовні вимоги.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом другим частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту два частини третьої статті 389, пункту один частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом два частини третьої статті 389, пунктом один частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко