ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/19895/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/26/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,

представник позивача-ОСОБА_5,

відповідач-Приватне підприємство «Ресурс-Юг»,

третя особа:директор Приватного підприємства «Ресурс-Юг» Кондратьєв Дмитро Миколайович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року ( суддя Целух А.П.),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «Ресурс-Юг» (далі-ПП «Ресурс-Юг»), третя особа: директор ПП «Ресурс-Юг» Кондратьєв Д.М., про стягнення шкоди, заподіяної смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2011року її чоловік ОСОБА_7, який працював водієм в ПП «Ресурс-Юг» та перевозив вантаж по маршруту Україна-Азербайджан-Україна, під час відрядження був вбитий на території Республіки Дагестан, яка входить до складу Російської Федерації.

За наслідками розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 02 березня 2016 року, якими визнано нещасний випадок із ОСОБА_7 таким, що пов'язаний із виробництвом.

У зв'язку зі смертю чоловіка їй та їх спільній малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, завдано моральну шкоду, пов'язану з втратою близької людини, яка була опорою сім'ї, та яка визначена нею у розмірі 2 000 000 грн. (по 1 000 000 грн. на кожного).

Крім того, ОСОБА_6 просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 102 000 грн. у вигляді страхової суми за особистим страхуванням водія транспортного засобу, оскільки відповідач не надав відомості про страхову компанію, страховий поліс, оформлений на загиблого, що унеможливило отримання нею страхових виплат (а.с.1-4).

Представник позивача позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю (а.с.60-65).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що документами спеціального розслідування визначено, що безпосередньою підставою настання смерті потерпілого є злочинні дії інших осіб. Поведінка посадових осіб відповідача з неналежної організації медичного обстеження і професійного відбору не є безпосереднім наслідком загибелі потерпілого.

Діяльність ПП «Ресурс-Юг» не можливо визначити як протиправну, що порушила інтереси потерпілої особи (позивачки) і безпосередньо спричинила їй та її дитині моральну шкоду. Завдані позивачці та малолітній дитині загибеллю ОСОБА_7 душевні страждання є наслідком протиправного злочинного діяння засуджених осіб.

Відмовляючи у стягненні страхової суми,суд виходив з того, що її виплачують виключно страхові компанії, а тому вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 102 000 грн., який не є страховиком та не здійснює страхову діяльність, не ґрунтуються на законі (а.с.93-95).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- заподіяна позивачці та її сину шкода випливає з трудових відносин і має відшкодовуватися роботодавцем ПП «Ресурс-Юг»,який не створив безпечних умов праці;

- згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку комісія встановила, що перевірка знань з охорони праці у ОСОБА_7 не проводилась, професійний добір не проводився, медичні огляди він не проходив. Актом форми Н-5 встановлено, що керівництвом ПП «Ресурс-Юг» порушені вимоги ст.5 Закону України «Про охорону праці» щодо допуску особи до виконання робіт, що потребують професійного добору за наявності висновку психофізіологічної експертизи;

-протиправні дії відповідача щодо незаконного допущення до роботи працівника призвели до нещасного випадку, що підтверджено висновком комісії;

- за наявності таких порушень відповідачем норм охорони праці стався нещасний випадок з чоловіком позивачки, оскільки він не знав як себе поводити в екстремальній ситуацій, не міг в такій ситуацій фізично оборонятися під час замаху на його життя, тому внаслідок цих порушень посадових осіб відповідача та насильницьких дії третіх осіб позбавлений життя чоловік позивачки.

Апелянт також вказав те, що відповідач не надав інформацію про страхову компанію, страховий поліс, оформлений на ОСОБА_7,з тих підстав, що ця інформація не зберіглась, в зв'язку з чим позивачка не отримала належні страхові суми в зв'язку зі смертю чоловіка (а.с.96-101).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПП «Ресурс-Юг» просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, зокрема, зазначивши, що:

-ОСОБА_7 свідомо та умисно покинув ввірений йому транспортний засіб, що

випливає із судових рішень, та разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на їх автомобілі вирушив до іншого населеного пункту для сумісного розпивання спиртних напоїв, тим самим порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку ПП «Ресурс-Юг» та вимоги «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів» (у частині вимоги щодо режиму часу і відпочинку).

-під час заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого,

ОСОБА_7 не виконував свої трудові обов'язки, передбачені Посадової інструкцією або будь-які інші дії в інтересах підприємства (як-то оформлення дорожніх документів, навантаження або розвантаження автомобіля) і перебував поза робочим місцем (кабіна водія) ( а.с.121-126).

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у позові в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що завдані позивачці та малолітній дитині загибеллю чоловіка та батька відповідно душевні страждання є наслідком протиправного злочинного діяння засуджених осіб, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів порушення її та дитини прав саме відповідачем.

Апеляційний суду погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Позивачкою заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, з підстав ст.1166, ч.1ст. 1167, ст.1168 ЦК України.

І саме ці вимоги вирішив суд першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч.2 ст.1168 ЦК України).

За своєю природою правовідносини, які виникли між сторонами, є деліктними.

За загальними правилами, які передбачені ст.1166 ЦК України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини :

- наявність шкоди;

- протиправність дії заподіювача;

- причинний зв'язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача;

- вини в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір. Доведення відсутності протиправності поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між поведінкою та заподіяною шкодою та вини покладається на відповідача.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, щоОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з підприємством ПП «Ресурс-Юг».

За договором про повну матеріальну відповідальність від 03 червня 2011 року, укладеного між ПП «Ресурс-Юг» та ОСОБА_7, останній, обіймаючи посаду водія, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності всіх переданих йому під звіт товарно-матеріальних цінностей та коштів.

Актом від 25 липня 2011 року, ПП «Ресурс-Юг» передалоОСОБА_7 автомобіль марки «ДАФ», д/н НОМЕР_2, причіп рефрижератор LAMBERET LVFS, д/н НОМЕР_1, а ОСОБА_7 прийняв його.

Наказом ПП «Ресурс-Юг» від 26 липня 2011 рокуОСОБА_7 направлений у відрядження з 26 липня 2011 року по 25 вересня 2011 року для перевезення вантажу по маршруту руху Україна-Азербайджан-Україна.

26 липня 2011 рокуОСОБА_7 виїхав з території вказаного підприємства на автомобілі марки «ДАФ», д/н НОМЕР_2, що підтверджено копією журналу реєстрації виїзду-заїзду підприємства ПП «Ресурс-Юг» (а.с.49-50).

Зверненням виконуючого обов'язки Генерального консула України в Ростові- на - Дону до Генерального управління МВД Росії підтверджено, що в період з 06 по 08 серпня 2011 року громадянин України ОСОБА_7, водій ПП «Ресурс-Юг», який керував вантажним автомобілем марки «ДАФ», державний реєстраційний номер України НОМЕР_2, з причепом рефрижератором LAMBERET LVFS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився на території Республіки Дагестан, слідував в м. Волгоград, куди не прибув (а.с. 139).

Встановлено, що Верховний суд Республіки Дагестан вироком від 13 червня 2013 року засудив ОСОБА_9 та ОСОБА_10, із застосуванням ч.3ст.69 КК РФ до позбавлення волі за сукупністю злочинів, відповідальність за які передбачено п.п. «б», «в» ч.4ст.162 КК РФ та п.п. «ж», «з» ч.2 ст.105 КК РФ, а ОСОБА_9, крім того, за ч.1ст.167, ч.1ст.325 КК РФ до штрафів.

Цивільний позов ОСОБА_6,заявлений на стадії попереднього слідства до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди у розмірі 600 000 руб., суд у кримінальному провадженні не обговорював, залишивши це питання на розгляд у цивільному провадженні.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у тому, що вони скоїли розбій із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я, групою осіб за попередньою змовою, в особливо великих розмірах, із заподіянням тяжких ушкоджень здоров'ю потерпілого, навмисно спричинили смерть іншій особі, групою осіб за попередньою змовою, поєднаною з розбоєм.

Крім того, ОСОБА_9 визнано винним у навмисному пошкодженні чужого майна, що спричинило значну шкоду, а також офіційні документи із особистої зацікавленості.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10, діючи відповідно розробленого плану, з метою заволодіння майном та вбивства ОСОБА_7, у нічній час 08 серпня 2011 року, пересувалися разом із останнім на автомобілі ОСОБА_10.«ВАЗ-2110» по території Левашинського та Карабудахкентського районів Республіки Дагестан, при цьому ОСОБА_9 розпивав із ОСОБА_7 спиртні напої, а після зупинки автомобіля в безлюдному місці скоїли його вбивство.

Ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 11 листопада 2013 року вирок відносно ОСОБА_9 в частині його засудження за ч.1ст.167, ч.1ст.325 КК РФ скасовано, кримінальне переслідування закрито на підставі п.2ч.1ст24 КПК РФ за відсутністю у його діях складу злочину.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без змін.

Із змісту показань ОСОБА_9, які суди першої та апеляційної інстанцій визнали достовірними, вбачається, що він, працюючи водієм вантажного автомобіля, декілька років був знайомим з ОСОБА_7, неодноразово спілкувався з ним по телефону та зустрічався під час поїздок по Росії.

На початку серпня 2011 року ОСОБА_7 зателефонував йому, повідомивши що знаходиться у відрядженні, їде до Баку через Дагестан та зупиниться на автостоянці «Горка» поруч з м.Ізбербаш.

На наступний день ОСОБА_7 повідомив про свій приїзд на вказану автостоянку після чого він ( ОСОБА_9.) із ОСОБА_10 на автомобілі останнього поїхали на цю автостоянку, а звідти разом із ОСОБА_7 в м.Ізербаш в кафе, де вживали пиво.

У той же вечір вони відвезли ОСОБА_7 на автостоянку, де знаходився його автомобіль марки «ДАФ» з причепом рефрижератором, оскільки ОСОБА_7 очікував автомобіль знайомого, з яким наступного дня збирався їхати далі.

08 серпня 2011 року, ОСОБА_7 зателефонував йому та повідомив, що він дочекається водія, який затримався на митниці, та з яким він в подальшому поїде на завантаження у м.Волгоград, Посилаючись на те, що його керівництво може дізнатися від других водіїв, які здійснюють перевозки, та з'ясувати причини простою, ОСОБА_7 просив показати іншу автостоянку, Він (ОСОБА_9.) запропонував перегнати автомобіль на автостоянку «ВНК», яка розташована в районі автомобільного кільця в с. Манас, на що ОСОБА_7 погодився. Після чого вони поїхали на «Манаське кільце», де ОСОБА_7 залишив свій автомобіль біля автозаправного комплексу «ВНК».

В той же день ОСОБА_10 приїхав до них на автомобілі ВАЗ -2110.

08 серпня у нього (ОСОБА_9.) був день народження, тому він купив ящик пива та продукти, та на автомобілі ОСОБА_10 вони повернулися у м. Ізбербаш, де поїздили по місту та пили пиво. ОСОБА_7 виявив бажання побачити гори, тому вони поїхали в село, купили ще пива і в нічний час, коли поверталися назад, проїхавши кільцеву автодорогу, в напрямку села Гурбукі, ОСОБА_9 в автомобілі ОСОБА_10 на даргинській мові сказав останньому, що ОСОБА_7 потрібно вирубити, після чого вони задушили останнього.

Переконавшись, що ОСОБА_7 мертвий, засуджені від'їхали від місця злочину та викинули труп у кущі. Сумку з документами потерпілого з мобільними телефонами спалили, забравши кошти та ключі від автомобіля. Автомобіль марки «ДАФ» з причепом- рефрижератором, який знаходився біля автозаправного комплексу в с.Манас, продали, а кошти поділили (а.с.128-133,134-145).

Таким чином, із змісту судових рішень видно, що ОСОБА_7, перебуваючи у серпні 2011 року у відрядженні в Дагестані, міняв місце розташування автостоянок, щоби його керівництво не дізналось про його простої, залишав автомобіль ПП «Ресурс-Юг» і причеп рефрижератор на автостоянках на тривалий час та протягом двох днів розпивав спиртні напої.

Представник ОСОБА_5 в апеляційної скарзі зазначив, що порушення ст.5 Закону України «Про охорону праці», які потребують виконання вимог професійного добору, а саме: про допуск ОСОБА_7 до роботи, є наслідком нещасного випадку з чоловіком ОСОБА_6, оскільки він не знав як себе поводити в екстремальній ситуацій, не міг в такій ситуацій фізично оборонятися під час замаху на його життя. Роботодавець ПП «Ресурс-Юг»не створив безпечних умов праці. Внаслідок цих порушень відповідача, які встановлені в актах розслідування нещасного випадка Н-1 і Н-5, та насильницьких дій третіх осіб її чоловік позбавлений життя.

Апеляційний суд вважає, що порушення відповідачем вимог ст.5 Закону України «Про охорону праці» щодо професійного добору не знаходяться у причинному зв'язку з вбивством ОСОБА_7

Оскільки причинний зв'язок є одним із обов'язкових елементів для покладення відповідальності згідно ст.1166 ЦК України, відсутність причинного зв'язку між діями відповідача та настанням смерті ОСОБА_6 виключає відповідальність відповідача за правилами зазначеної статті закону.

Вироком суду визнані винними та засуджені за вбивство чоловіка позивачки інші особи, які здійснили злочин поза межами трудових відносин, що виникли між ОСОБА_7 та ПП «Ресурс-Юг».

Тому доводи представника ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди з відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ПП «Ресурс-Юг» матеріальної шкоди також є необґрунтованими.

Згідно з п.4 Постанови КМУ «Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті від 14 серпня 1996 року №959 страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни-суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування. Пункт 8 визначає, що страховики виплачують страхові суми у разі загибелі або смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті сім'ї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 відсотків страхової суми.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Згідно з довідкою ПП «Ресурс-Юг» оригінали договорівобов'язкового страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль марки ДАФ, причіп рефрижератор, «Зелена карта»-поліс обов'язкового страхування транспортних засобів, зареєстрованих в Україні, з дією на території іноземних держав (карта міжнародного автомобільного страхування) разом із всіма документами необхідними для виїзду у відрядження за кордон були передані водієві ОСОБА_7 26 липня 2011 року на час його виїзду за межі України. Дані документи повинні знаходитися при водії, у транспортному засобі, під час використання транспортного засобу.

У зв'язку з тривалими пошуками ОСОБА_7, який зник разом із майном підприємства, за давністю збереження копії витребуваних судом документів на підприємстві знищені (а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачки про стягнення з відповідача страхової суми у розмірі 102 000грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що страхову суму виплачують виключно страхові компанії.

Оскільки ПП «Ресурс-Юг» не є страховиком, не має право здійснювати страхову діяльність, виплачувати страхову суму за особистим страхуванням водія транспортного засобу, правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні (а.с.93-95).

Сам по собі факт того, що відповідач не надав позивачці та суду інформацію і будь-які документи про компанію страхувальника (договори страхування, страхові поліси тощо) на цей висновок не впливає.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков