У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 280/582/18

провадження № 61-17173 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного від 12 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 10 000,00 доларів США.

Позовна заява обгрунтована тим, що на підставі розписки від 13 серпня 2015 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 9 000,00 доларів США в строк до 28 серпня 2015 року. Однак, згодом сторони визначили, що позичальник мав повернути грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США. У встановлений строк ОСОБА_1 не повернув отримані грошові кошти, а тому ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 10 000,00 доларів США.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 13 серпня 2015 року в розмірі 8 000,00 доларів США та судовий збір у сумі 2 093,00 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року залишено без змін.

16 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного від 12 серпня 2019 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, зокрема, що між сторонами кілька років існували відповідні фінансові відносини грошових позик без будь-якого письмового фіксування, а тому підписуючи відповідну розписку від 13 серпня 2015 року відповідач, який є громадянином іноземної держави та не володіє мовами слов`янських народів, вважав, що повертає грошові кошти позивачу, а не навпаки. Відповідну суму коштів, яка зазначена в розписці, він фактично не отримував, а дана розписка не є за формою та змістом договором позики. На думку заявника, позивач, внаслідок введення відповідача в оману, скористався нерозумінням ним змісту підписаної розписки про позику грошових коштів і таким чином створив для нього неіснуюче зобов`язання,. На думку заявника, відповідний договір позики є нікчемним правочином, оскільки його укладення не було спрямовано на реальне настання юридичних наслідків для його учасників.

Відповідно до частини третьоїстатті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року отримано лише 23 серпня 2019 року.

На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, засвідчену копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 695 (відправник листа - Житомирський апеляційний суд, отримувач - ОСОБА_2 ), та засвідчену копію інформаційної довідки із сайту «Укрпошта», з яких убачається, що відповідне судове рішення надіслано 21 серпня 2019 року та отримано адресатом 23 серпня 2019 року.

Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як установлено Верховним Судом, рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року, залишеного без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 13 серпня 2015 року в розмірі 8 000,00 доларів США та судовий збір у сумі 2 093,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами виникли зобов`язально-грошові правовідносини з приводу виконання умов договору позики, а саме, невиконання позичальником свого зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів, оскільки укладений між сторонами договір позики у формі розписки містить всі істотні умови такого договору. Змістом відповідної розписки підтверджується отримання відповідачем суми позики в розмірі 8 000,00 доларів США, а тому, оскільки він не повернув ці кошти у визначений строк, саме дана сума коштів має бути стягнута з нього на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів.

Як правомірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 13 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики у формі розписки позичальника, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 8 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 28 серпня 2015 року; після настання терміну повернення коштів, позичальник мав повернути 9 000,00 доларів США або передати в заставу автомобіль «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У встановлений строк відповідач не повернув суму позики, чим порушив умови відповідного договору та у зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

При розгляді даної справи, судами також досліджено відповідну розписку відповідача та встановлено, що у ній визначено обов`язкові умови договору позики: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника ОСОБА_1 , а також зазначено його обов`язок повернути суму позики позикодавцю та строки повернення.

Установивши відповідні обставини, суди дійшли правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неповернутої суми коштів, яка була предметом позики, в розмірі 8 000,00 доларів США, а також відповідної суми судових витрат.

Що стосується доводів представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про те, що позичальник фактично не отримував грошові кошти, то вони є необґрунтованими, оскільки статтею 1047 ЦК України передбачено можливість укладення договору позики у формі розписки позичальника, та відповідно наявність такої розписки із зазначенням у ній сторін, суми позики, обов`язку її повернення та строків повернення є достатнім підтвердженням як отримання коштів відповідачем, так і наявності у нього обов`язку їх повернення у визначені строки.

Доводи заявника касаційної скарги в частині того, що відповідач був введений в оману позивачем, тому що не розумів зміст підписаної ним розписки, оскільки не володіє мовами слов`янських народів також не є заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами в частині того, що позивачем по відношенню до відповідача вчинено відповідне правопорушення, а також заявником не надано суду доказів на підтвердження відсутності у відповідача об`єктивної можливості скористатися, зокрема, послугами перекладача перед підписанням даного договору позики.

Колегія суддів також критично оцінює доводи заявника, що відповідний договір позики не був спрямований на реальне настання юридичних наслідків та у зв`язку із цим є нікчемним правочином, оскільки, зважаючи на зміст статтей 203, 204, 215 ЦПК України, у даному випадку такий правочин є оспорюваним, а тому є дійсним до часу встановлення його недійсності відповідним рішенням суду. Однак, жодних належних доказів щодо недійсності даного договору заявником не надано.

Зважаючи на зміст статті 81 ЦПК України належних доказів на спростування відповідних вимог позивача, ні відповідачем, ні його представником не надано.

Зазначені заявником в його касаційній скарзі інші аргументи, на підставі яких він вважає незаконними рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного від 12 серпня 2019 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій відповідних норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження рішення суду в справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справи, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного від 12 серпня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного від 12 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов