Справа № 345/5544/18
Провадження № 22-ц/4808/380/19
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду в складі судді Онушканича В.В., постановлену 23 січня 2019 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив :

В січні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення її позову в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів шляхом звернення стягнення на майно.

В обґрунтування заяви вказувала, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В його інтересах вона звернулась до суду з приводу погашення ОСОБА_3 заборгованості внаслідок неналежного виконання аліментних зобов'язань. Оскільки відповідач проживає та працює в Російській Федерації за її заявою виконавче провадження зі стягнення аліментів відкрито Корочанським районним відділом судових приставів РФ. Згідно отриманої інформації станом на 21.01.2019 року його заборгованість по цих платежах становить 1 049 867,13 російських рублів, що еквівалентно 440 944,20 грн. Вважала, що з метою уникнення обов'язку по утриманню дитини ОСОБА_3 має реальну можливість реалізувати рухоме та нерухоме майно. Внаслідок чого буде неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та відновлення порушеного права малолітнього сина. Тому просила до набрання рішенням законної сили накласти арешт на майно ОСОБА_3 Зокрема, на нерухоме майно, яке знаходиться в м. Калуші: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,2 кв.м, гараж АДРЕСА_2, а також на автомобіль Volkswagen Transporter 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23.01.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено і судом не встановлено обґрунтованих обставин, які б підтверджувалися належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу.

Нею в позовній заяві наведено достатньо доказів того, що маючи заборгованість згідно рішення суду по сплаті аліментів в розмірі більше 400 000 грн, ОСОБА_3 умисно її не погашає. Судовий пристав РФ не може вчиняти будь-яких дій щодо майна відповідача, оскільки таке знаходиться на території України. Відтак, підставою забезпечення позову є реальна загроза порушення прав малолітнього сина в разі відчуження боржником спірного майна.

Сама ж по собі відсутність оцінки вартості майна, на що вказує суд, не може бути підставою для відмови в накладенні арешту. Вважає, що суд умисно не вживає законних заходів забезпечення позову з метою надання можливості відповідачу уникнути відповідальності за невиконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає ухвалу суду обгрунтованою та законною. Він проживає в м. Калуші, не працює по стану здоров'я та доглядає маму ОСОБА_5, інваліда 1-ї групи. А тому виконавчий лист про стягнення аліментів на сина перебував на виконанні у Калуському міськрайонному відділі ДВС Івано-Франківської області. Згідно довідки від 04.01.2017 року аліменти ним сплачувалися щомісячно у розмірі 500 грн. 11.04.2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу за її заявою. Однак, він продовжує сплачувати аліменти, що підтверджується квитанціями. Оскільки зазначений позивачем розмір прострочених аліментів є надуманим та враховуючи відсутність наміру відчужувати належне йому майно відсутня, отже, необхідність забезпечувати позов.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Аверкова Н.О. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату,час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в його відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що нею не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, зокрема належними та допустимими доказами не доведено наявності наміру відповідача відчужити спірне майно. Крім того, не надано оцінки такого майна щоб оцінити співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивач не представив будь-яких доказів щодо існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи унеможливить виконання рішення суду.

Встановлено, що предметом даного позову є звернення стягнення на майно відповідача в рахунок погашення заборгованості з аліментних зобов'язань в розмірі 440 944,20 грн, як зміна способу стягнення аліментів. Зокрема, на нерухоме майно, яке знаходиться в м. Калуші: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,2 кв.м, гараж АДРЕСА_2, а також на автомобіль Volkswagen Transporter 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Саме на вказані об'єкти позивач і просила суд накласти арешт з метою забезпечення її позову.

Разом з тим, як вбачається з позовних матеріалів, доказів про вартість належного відповідачу майна позивачем не надано. Відповідно місцевий суд також дійшов вірного висновку про те, що заявником не доведена співмірність заходу забезпечення заявленим позовним вимогам.

Окрім того, заява ОСОБА_1 не містить достатньо обґрунтувань, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення її позову про зміну способу стягнення аліментів.

Посилання апелянта на наявність у відповідача майна на території України само по собі не є підставою для забезпечення позову. Водночас, не підтверджена реальна загроза відчуження майна відповідачем, не надано жодного доказу про його намір чи намагання це вчинити.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права при вирішенні по суті питання про забезпечення позову.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2019 року