Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Мельник І.Г., повний текст рішення складено 25 липня 2019 року,

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 24.02.2016 року, за яким відповідач отримав у кредит 500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах, що містяться в Умовах та правилах надання банківських та Тарифах банку, що розміщені на сайті банку. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає укладений між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок порушення позичальником взятих на себе грошових зобов`язань виникла заборгованість, яка станом на 26.03.2019р. складає 13445,54грн., з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 686,71грн.; пеня за прострочене зобов`язання - 8928,67грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. - 2713,71грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 616,45грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача поряд із компенсацією понесених судових витрат з оплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жоден із наданих позивачем доказів не містить підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору з узгодженими умовами (суми кредиту, даних про видачу кредитної картки, виду, номеру та строку дії, процентної ставки тощо), надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), наявності заборгованості по них.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на: помилковість висновку суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача утвореної заборгованості з відсотками, незважаючи на те, що суд встановив, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув; суд не зважив на те, що про умови кредитування позичальник був поінформований і погодився на такі умови; суд не звернув уваги на надану виписку по руху коштів по рахунку відповідача, згідно із яким той користувався кредитними коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи, що є малозначною згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участі представника АТ КБ «Приватбанк» - Малервейн М.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, за відсутністю відповідача ОСОБА_1 , повідомленого про дату і час розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, за змістом наданої банком ксерокопії анкети-заяви від 24.02.2016р. ОСОБА_1 приєднавася до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів Банку, які викладені на сайті www/privatbank.ua, який за текстом позовної заяви утворює укладений між сторонами кредитний договір, за яким відповідач отримав у кредит 500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7 ).

Відповідно до розрахунку заборгованість клієнта ОСОБА_1 станом на 26.03.2019р. складає 13445,54грн., з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 686,71грн.; пеня за прострочене зобов`язання - 8928,67грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. - 2713,71грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 616,45грн. (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 4 ст. 203 ЦК України. Правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі (ст. ст. 203, 208 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статей 12, 11, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із положеннями ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За положеннями ч.ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

В наданій в копії анкеті-заяві (а.с. 7) відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: документ не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення кредитної картки банку на відповідних умовах, строку дії картки, а також суми бажаного (обраного) кредитного ліміту, процентної ставки, умови підвищення процентної ставки, умови (розміри, строки) нарахування штрафів, пені.

Згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг, на які в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається позивач, пунктом 2.1.1.2.3 (а.с. 17) визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. А згідно із п. 2.1.1.2.4 підписання цього договору є прямою і безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.02.2016р., посилався на тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки в розумінні ст. 634 ЦК України умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Втім, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 24.02.2016 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Більш того, у справі відсутні відомості про затвердження Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 9-23), які за дією в часі мають мінливий, змінюваний характер, певним наказом банку (іншим локальним розпорядчим актом) з певною датою, а також правилами користування певною платіжною карткою, що видавалась відповідачу. Тож, не можна ідентифікувати долучені до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг як ті, що безпосередньо відносяться до укладеного між сторонами договору. Судовим розглядом не здобуто доказів їх визнання відповідачем.

Отже, вказані Умови, які всупереч положенням в п. 2.1.1.2.4. не узгоджені із клієнтом ОСОБА_1 , не підписані ним, не становлять складову частину договору між сторонами, у зв`язку з чим в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Ці Умови і правила не містять умов щодо наявності тарифу, визначеного в позовній заяві і виставленої банком в розрахунку заборгованості процентної ставки за користування кредитом 3,6%, коефіцієнту, що згодом змінювався з показників «0», згодом «1» та «2», ставки комісії, пені, штрафів тощо.

На підтвердження обставин наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитною карткою банком представлено виписку по руху коштів за картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , де у верхній частині цієї виписки в графі «кредитний ліміт» зазначено сума «0.00», баланс на початок періоду - «0.00» (а.с. 52-54). З наданої виписки вбачається перша операція 26.02.2016р. з переведення клієнтом банку власних коштів на свій рахунок в розмірі 200грн., які ним використовувались в подальшому.

А між тим, позивач стверджує про встановлення кредитного ліміту (надання кредиту) в розмірі 500грн., що не підтверджено вказаною випискою, оскільки поряд із численними службовими операціями банку, відомостями по транзакціям по рахунку таких відомостей немає і в графі «дата операції», і в графі «деталі операції», і в графі «залишок після операції», що мав би підтверджувати надходження/нарахування кредитного ресурсу в розмірі 500грн.

Жодних інших документів, які б підтверджували факт видачі (нарахування на карту) кредитного ліміту у вказаному банком розмірі суду першої інстанції і апеляційному суду не надано.

Отже, як слушно наголошено в рішенні суду, позивач не довів факту надання відповідачу заявленої суми кредитних коштів (у готівковій або безготівковій формі).

Більш того, до апеляційної скарги банком долучено іншу виписку по руху коштів на рахунку відповідача (а.с. 77-79), що відрізняється за змістом з первинно представленою випискою в суді першої інстанції. Так, нова виписка містить в собі 3 додаткових рядки по руху коштів за карткою № НОМЕР_3 з операціями за один день 24.02.2016р.: кредитний ліміт «0.00» - зниження кредитного ліміту; кредитний ліміт «500.00» - збільшення кредитного діміту; кредитний ліміт «0.00» - встановлення кредитного ліміту. Але ж операції «кредитний ліміт «500.00» відповідає графа «залишок після операції», який містить позначку «0.00», що свідчить про безгрошовість вказаної операції, а у випадку фактичного нарахування зазначеної грошової суми мав би становити «500.00».

Долучена ж банком довідка (а.с. 80), окрім вказаної суми кредитного ліміту «500.00» також містить дані про встановлення відповідачеві ОСОБА_1 31.01.2017р. кредитного ліміту «700.00», хоча і ця операція в роздруківці банку не відображена взагалі та виходить за межі заявлених позовних вимог.

Тож, з урахуванням положень ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України роздруківка із сайту позивача і зведена довідка про зміну кредитного ліміту належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази, що містять низку суперечностей за своїм змістом, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка в односторонньому порядку без жодного погодження із позичальником може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Така роздруківка із автоматизованої системи банку не заміняє договору та її врахування протирічить засадам цивільного судочинства щодо свободи договору.

Представлений банком розрахунок заборгованості, доданий до позову (а.с. 6-7), також не містить даних про фактичний момент надання та обсягу кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно. Такий розрахунок не підтверджує існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Також, до позову позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8). Даний документ не містить підпису клієнта ОСОБА_1 А, крім того, в цьому документі визначено 4 опції-підвидів різних карток «Універсальна», жодна з яких не обрана клієнтом ОСОБА_1 : не підписані конкретні опції (з 4 запропонованих видів карток). Конкретних відомостей щодо обрання певного виду картки з певними умовами не відзначено і у інформації банку на ухвалу суду про витребування доказів від 08.07.2019р. (а.с. 46,50). Більш того, і у змісті апеляційної скарги не було деталізовано, на яких умовах використовувалась і яка саме кредитна картка з чотирьох різних за умовами карток «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» - підтверджень цьому ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.

За змістом пункту 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 06 липня 2010 року за 474/17769 (далі - Положення), в редакції станом на 11 лютого 2014 року, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Банком надано зведену довідку про видачу клієнту ОСОБА_1 картки під номером НОМЕР_2 зі строком дії - березень 2018 року (а.с. 54зв., 81).

Проте, доказів першоджерельного порядку про видачу певної карти з певним номером і певним строком дії до суду не представлено. Надані для огляду під час апеляційного провадження довідки про дату видачі і строк дії картки не є такими першоджерельними доказами, ствердженими підписом отримувача цієї картки, а мають опосередкований вигляд документа, що складається самими позивачам-банком, заінтересованим в наслідках розгляду спору.

Таким чином, сам по собі розрахунок заборгованості, виписка по руху коштів по картці, довідка не свідчать про наявність між сторонами договірних відносин, на підставі яких суд може провести стягнення заявленої позивачем заборгованості.

Зважаючи на положення ст.ст. 76-78 ЦПК України, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов`язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання.

Ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання відповідачу кредиту банк всупереч вимогам ст. 95 ЦПК України не надав, в тому числі і за ухвалою суду від 08.07.2019р., так само як і доказів виконання ОСОБА_1 або банком цього договору. Таких даних не представлено і до суду апеляційної інстанції.

Отже, з твердженням позивача про укладення кредитного договору із відповідачем вірно не погодився суд першої інстанції, оскільки обставини, на які посилається банк щодо існування кредитних відносин із відповідачем, ґрунтуються на неналежних і недостовірних доказах, без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням, тому судом не приймаються.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом у відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦПК України враховані висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 373/251/17 від 31 січня 2019 року, № 756/15188/16-ц від 23 травня 2018 року, № 237/747/16-ц від 20 травня 2019 року, № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, № 266/2291/17 від 31 липня 2019 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк», відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем в порядку, передбаченому ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України, належними, достовірними і допустимими доказами факту укладення кредитного договору з конкретними умовами (відсотки, строк, сума кредитного ліміту, тощо) та неналежного виконання взятих за цим договором чітко визначених зобов`язань з боку позичальника, через що відсутні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 майнової цивільно-правової відповідальності, обумовленої ст. 1054 ЦК України у вигляді сплати на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом, пені, штрафів і понесених судових витрат.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова