П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

справа № 761/5924/18

провадження: 22-ц/824/1010/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

відповідач - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного

товариства «Комерційний банк «Південкомбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бут Олексія Володимировича

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року про закриття провадження у справі, постановлену у складі судді Піхур О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про визнання кредитором та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» про визнання кредитором та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Південкомбанк» було укладено декілька договорів банківського вкладу (депозиту).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Відповідно до листа ПАТ «КБ «Південкомбанк» від 16 жовтня 2014 року №09/3932 на рахунках з обліку вкладів на вимогу знаходяться грошові кошти ОСОБА_4 на загальну суму 386 265,62 грн., 14 755,06 доларів США та 1302,12 євро.

27 липня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у цивільній справі № 234/9172/17 право власності на 1/3 частину грошових коштів, що знаходяться у ПАТ «КБ «Південкомбанк», визначено за ОСОБА_2

Оскільки ПАТ «КБ «Південкомбанк» ліквідується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, їй та іншим спадкоємцям була виплачена гарантована сума вкладів ОСОБА_4

Після виплати відповідачем частини гарантованої суми, залишались невиплачені кошти, у зв'язку з чим вона 17 листопада 2017 року звернулась до відповідача із заявою про визнання її кредитором щодо заборгованості, що виникла за всіма договорами укладеними ОСОБА_4 з ПАТ «КБ «Південкомбанк».

21 листопада 2017 року їй було відмовлено у задоволенні заяви про визнання кредитором ПАТ «КБ «Південкомбанк» та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів. В листі банк послався на положення ст.ст. 45,49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме з підстав того, що вона не звернулась до відповідача з заявою про свої вимоги протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк», а тому її вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Просила визнати її кредитором ПАТ «КБ «Південкомбанк», за договорами банківського вкладу ОСОБА_4, та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Південкомбанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29 листопада 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» про визнання кредитором та зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Бут О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновок суду не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, до загального реєстру вкладників, вносяться особи, які мають право на відшкодування коштів по вкладам саме за рахунок Фонду. В той же час відповідно до ст.. 48 цього ж Закону реєстр акцептованих вимог кредиторів складається з осіб - кредиторів відшкодування яким здійснюється не за рахунок Фонду, а за кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку. В судових справах, на які посилається суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі,вирішувався спір про включення осіб до загального реєстру вкладників, що є публічно-правовим спором та відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 виникли з правовідносин, що пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, то даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами цивільного судочинства.

В постанові від 18 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

В постанові зазначається, що вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктивний склад правовідносин, які склались між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бут О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з'явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є суб'єктом владних повноважень і на нього покладено здійснення владних управлінських функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі змісту позовних вимог у справі, яка розглядається, вбачається, що вкладник банку оскаржує дії щодо відмови у визнанні його грошових вимог кредитора під час здійснення процедури ліквідації банку.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами; акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. До таких повноважень, зокрема, відноситься здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами та щодо задоволення вимог кредиторів банку, який ліквідується.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Саме на наявність таких вимог послалась позивач ОСОБА_2, звертаючись із позовом про визнання її кредитором ПАТ «КБ «Південкомбанк», за договорами банківського вкладу ОСОБА_4 та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Південкомбанк», які пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону визначено як вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), що не є пов'язаними особами банку, у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом. Позивач зазначила про те, що суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду вона отримала, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки у сумі 66666,66 грн.

Такі вимоги до банку кредитори мають право заявити Фонду протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. При цьому вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами у межах здійснення ліквідаційної процедури не заявляються (частина п'ята статті 45 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 52 цього Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. Як зазначалось, у четвертій черзі задовольняються грошові вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, вже виплачену Фондом у порядку відшкодування коштів за вкладами.

Тобто Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» диференціює правовідносини, що: 1) виникають між вкладником банку та Фондом щодо відшкодування коштів за вкладами у межах граничної суми виплати за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку боржника та регулюються положеннями розділу V «Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами» цього Закону; 2) виникають між вкладником та банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду під час його ліквідації, щодо вимог кредиторів за вкладами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та регулюються положеннями розділу VІІІ « Ліквідація банків» цього Закону.

У першому випадку правовідносини випливають із владних управлінських функцій Фонду як суб'єкта публічного права, який реалізує публічні інтереси держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

У другому випадку правовідносини випливають із майнових (кредиторських) вимог фізичної особи до банку за договором банківського владу, задоволення яких відбувається не з підстав гарантування вкладів фізичних осіб, а з інших підстав - за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації банку в загальному порядку. Закон не покладає на державу в особі уповноважених нею органів забезпечення гарантійних зобов'язань щодо задоволення таких вимог.

Оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між банком і фізичною особою договору, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть та суб'єктний склад спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір про визнання кредитором банку та включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 30 травня 2018 року у справі № 826/5303/16, від 27 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц.

Уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як за дії такої особи перед іншими суб'єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. Уповноважена особа Фонду представляє Банк у межах делегованих Фондом повноважень. Тобто вона не виступає як фізична особа, яка захищає власні права чи інтереси.

Згідно з частиною другою статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У частині третій статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказано, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Слід врахувати, що вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо стосуються інтересів банку, а тому при розгляді справи суд повинен визначитися зі складом її учасників.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бут Олексія Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року про закриття провадження у справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус