Номер провадження: 22-ц/813/6097/19
Номер справи місцевого суду: 496/4947/18
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Галича О.П., -

встановив:

У листопаді 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі «АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 01.12.2007 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву, згідно якої отримав кредит у сумі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі.

Оскільки, відповідач умови договору належним чином не виконував, у нього станом на 13 листопада 2018 року перед банком виникла заборгованість у розмірі 59519 грн. 14 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованостівідмовлено.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що рішення суду щодо неукл адення кредитного договору безпідставні та недоведеність позовних вимог ґрунтується на припущеннях.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що01 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву, шляхом заповнення бланку, наданого банком.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

01.12.2009 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Згідно п. 1.1.2.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках.

Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Одночасно, пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, вставленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 13 листопада 2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 59519,14 грн., з яких: тіло кредиту - 25771,79 грн., відсоткі за користування кредитом - 14508,23 грн.,пені - 16166,78 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 2822,34 грн.

Відмовляючи у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду виписки по рахунку відповідача, з якої можливо було б встановити розмір встановленого кредитного ліміту та розмір використаних позичальником коштів, оскільки отримання платіжної картки не означає використання кредитних коштів.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Досліджуючи надані позивачем анкету-заяву, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг, судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору б/н від 01.12.2007 року, в обгрунтування позову, щодо укладення кредитного договору позивач надав суду: розрахунки заборгованості, копію заяви позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», витяг з правил надання банківських послуг, копії паспорту відповідача, довіреності №8500-К-Н-О, витяг з Єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України, копію банківської ліцензії, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію двох аркушів статуту.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що вони не свідчать про укладення сторонами 01.12.2007 року кредитного договору, та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позові та в доданих розрахунках посилається на те, що відповідач підписав заяву - 01.12.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак з доданої до матеріалів справи анкети - заяви вбачається, що вона підписана та заповнена відповідачем 01.12.2009 року, а не як зазначено у позовній заяві позивачем 01.12.2007 року.

Також суд вірно зазначив, що вказана анкета-заява є нечіткою, ледве читаємою, та в якій графа банківських послуг не містить відомості про надану суму та встановлений кредитний ліміт. В цей же час, у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» вказав, що відповідач отримав кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем до суду не надано копії пам`ятки клієнта, з якої суд міг би встановити дійсний розмір виданих кредитних коштів (первісний розмір кредитного ліміту).

Також відповідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка також датована саме - 01.12.2009 року, підписаної відповідачем, у останній викладено порядок та розмір сплати відсотків та штрафних санкцій, зазначено, що кредитна картка є поновлювальною, проте, термін її дії не вказаний, як і не вказаний розмір встановленого кредитного ліміту. Довідка містить лише приклади використання кредитних коштів та не містить розміру встановленого кредитного ліміту.

Також позивачем не надано документів, які свідчать про збільшення або зменшення кредитного ліміту. Жодного рішення відповідного органу банку про встановлення чи зміну розміру кредитного ліміту, викладеного в письмовій формі, суду не надано.

Що стосується умов та правил надання банківських послуг, суд також вірно зазначив, що вказані умови та правила не містять інформації про їх прийняття та затвердження, позивачем всупереч зазначеному у позові не надано до суду Тарифів банку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом встановлено, що позивач не надав жодного належного доказу того, що надані ним заява-анкета позичальника, Правила надання банківських послуг у Приватбанк дійсно є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, враховуючи, що заява складена відповідачем в 2009 році, (а не в 2007 році), та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не підписувались відповідачем, не мають терміну, дати їх складення, строку їх дії, а пам`ятка клієнта та тарифи банк, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня.

Суд вірно зазначив, що з наданих позивачем доказівнеможливо встановити, який кредитний ліміт було вирішено надати відповідачу, оскільки тільки в позовній заяві вказано про розмір кредиту в 2100 грн., а в заяві взагалі не визначено кредитний ліміт, при цьому, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки відсутні вихідні дані, зокрема про дату збільшення чи зменшення кредитного ліміту та його використання позичальником.

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження вимог позову обмежився доданими до позовної заяви копіями заяви-анкети позичальника, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», розрахунку заборгованості, витягу з правил надання банківських послуг, паспорту відповідача, довіреності №8500-К-Н-О, витягу з Єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України, копії банківської ліцензії, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії двох аркушів статуту, тим самим самоусунувся від доведення та обґрунтування належними доказами своїх позовних вимог.

На підставі з`ясованих обставин, відсутності доказів, які б дозволили суду перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача, судом в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовано було відмовлено.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що рішення суду щодо неукладення кредитного договору безпідставні та недоведеність позовних вимог ґрунтується на припущеннях, колегія суддів вважає безпідставними, оскількиматеріали справи не містить будь яких належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається позивач у відповідності до норм статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також апеляційний суд звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими як в суді першої так і в суді апеляційної інстанціях.

Крім того, також слід зазначити, що доводи, викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду у суді першої інстанції, а тому детальному спростуванню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішенняскладений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець