КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3795/2019
У Х В А Л А

22 лютого 2019 року місто Київ

справа № 754/221/13-ц

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року про задоволення подання державного виконавця, постановлену під головуванням судді Буша Н.Д., у справі за поданням старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Логвинської К.Л. про тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Логвинської К.Л. про тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 12 січня 2019 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року за період з 20 листопада 2018 року по 29 грудня 2018 року.

20 лютого 2019 року на адресу Київського апеляційного суду від представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року.

Вказував, що поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали він вважає:

необізнаність боржника ОСОБА_3 з поданням державного виконавця та рішенням про обмеження виїзду за кордон протягом більше п'яти років;

відсутність інформування судом боржника про час і місце розгляду подання державного виконавця;

відсутність направлення за адресою боржника судового рішення у вигляді ухвали;

час, втрачений ОСОБА_3 та його представником на звернення до органів ВДВС з метою з'ясування чи існувало взагалі подання, ким подавалося і чим обґрунтовувалось.

Посилався на те, що без з'ясування обставин підготовки та направлення подання про тимчасове обмеження у виїзді за кордон до суду державним виконавцем та без дослідження обґрунтованості цього подання неможливо було якісно підготувати та подати апеляційну скаргу з наведенням в ній будь-яких переконливих доказів протиправності дій державного виконавця та суду, а подання недостатньо обґрунтованої апеляційної скарги могло нашкодити інтересам боржника ОСОБА_3

Вважаю, що зазначені представником боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з п.13 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала постановлена суддею одноособово, без виклику осіб, які беруть участь у справі (а.с.8).

Матеріали справи не містять відомостей про направлення судом першої інстанції ухвали суду від 14 січня 2013 року боржнику ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив видати копію ухвали суду від 14 січня 2013 року.

13 листопада 2018 року ОСОБА_3 отримав копію оскаржуваної ухвали, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.15).

А тому останнім днем для подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду є 19 листопада 2018 року, а апеляційна скарга була подана безпосередньо до Київського апеляційного суду 29 грудня 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 повернуто без розгляду, в зв'язку з порушенням порядку її подання.

Повторно апеляційна скарга представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подана до суду 12 січня 2019 року (а.с.42).

Однак, на день подання апеляційної скарги від 28 грудня 2018 року у боржника ОСОБА_3 вже закінчилися строки для подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Разом з тим, посилання апелянта на те, що він пропустив строк, у зв'язку з тим, що за свідченням боржника ОСОБА_3, при огляді матеріалів справи ним не було виявлено подання старшого державного виконавця, на підставі якого суд прийняв рішення про його задоволення, а тому вони змушені були звертатися до органів ВДВС з метою з'ясування чи існувало взагалі подання, ким подавалося і чим обґрунтовувалось вважаю необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, в ній на аркуші справи 2 міститься подання старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ Логвинської К.Л. про тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_3 на підставі якого була постановлена оскаржувана ухвала.

Крім того, до вказаного подання були долучені: копія виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва та постанови про відкриття виконавчого провадження №33268438 від 07 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості, а відтак ознайомившись з матеріалами справи №754/221/13-ц боржник ОСОБА_3 мав можливість ознайомитися з даними документами.

Разом з тим, не зазначення прізвища державного виконавця в оскаржуваній ухвалі ніяким чином не впливало на можливість боржника ОСОБА_3 подати апеляційну скаргу у строки визначені процесуальним законодавством.

Доводи апелянта про те, що поважними причинами для поновлення строку є відсутність інформування судом боржника про час і місце розгляду подання державного виконавця є надуманими, оскільки нормами ЦПК України 2004 року не передбачено повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб про розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав ухвалу від 14 січня 2013 року ще 13 листопада 2018 року, а відтак відповідно до ст.294 ЦПК України 2004 року останній мав можливість подати апеляційну скаргу на вказану ухвалу до 19 листопада 2018 року включно.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційна скарга представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року подана з пропуском встановленого законом строку без поважних причин.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже вважаю, що апеляційна скарга представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2013 року про задоволення подання державного виконавця у справі за поданням старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Логвинської К.Л. про тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_3.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Борисова О.В.