Дата документу 13.09.2019
Справа № 333/6376/18
Провадження № 2/334/1644/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей), Дніпровська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей) про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей), Дніпровська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей) про визначення місця проживання дитини. В позові зазначив, що 17 травня 2012 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час відповідачка немає вільного часу на виховання дитини в наслідок постійної відсутності вдома, вона не приймає участі в утриманні дитини. оскільки мати постійно виїздить за межі міста. Дитина в свою чергу відвідує шкільний заклад, до якого звикла, дуже прив`язана до батька та фактично з 01.06.2018 року проживає з ним. Відповідачка належним чином не в змозі забезпечити дитині належних умов проживання, та не має можливості на теперішній час забезпечити дитину усім необхідним, внаслідок відсутності особистого доходу. Позивач просить встановити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, суду надала письмову заяву, що не заперечує проти задоволення позову.

Представники 3-х осіб в судове засідання не з`явилися надали письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2012 року було розірвано. (а.с. 10)

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 26.09.2006 року, актовий запис №895. (а.с. 7)

На даний час дитина проживає з батьком в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , також ОСОБА_3 з 26.09.2018 року зареєстровано за вказаною адресою. (а.с. 12)

Згідно Акту обстеження умов проживання дитини від 15.04.2019р., складеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) Запорізької міської ради обстежено умови проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_3 , 2006 р.н. за адресою АДРЕСА_1 , у помешканні створені належні умови для виховання та розвитку дитини, відведено окрему кімнату, в якій є місце для вивчення уроків, приготування завдань, є спальне місця для сну та відпочинку, дитина забезпечена дитячим одяг та взуттям. (а.с.55)

У висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 , 2006, районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №1283/01-37/05 від 10.06.2019 року зазначено, що під час здійснення обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 , малолітня ОСОБА_3 , 2006 р.н., чітко висловила свою думку та бажання проживати разом з батьком.

Відповідно до інформації Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №97 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею їхнього закладу з 03.09.2018 р. Мати - ОСОБА_2 за час навчання дитини жодного разу не з`явилась у школі. Батько ОСОБА_1 піклується про успішність та поведінку дитини, відвідує школу та батьківські збори.

Відповідно до інформації КНП «ЦПМСД № 6» малолітня ОСОБА_3 з червня 2018 р. перебуває на обліку в дитячій амбулаторії № 10 згаданого центру. На прийоми до дільничного педіатра дівчинку супроводжував батько. Питанням медичного характеру щодо лікування та обстеження дитини вирішувались з батьком.

Враховуючи вищевикладене, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, самої дитини та з урахуванням інтересів дитини, керуючись ст.ст. 19, 161, 171 СК України, комісія дійшла висновку, що за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 . (а.с. 58)

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.160СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положенняст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене та інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 , приймаючи до уваги що вона бажає проживати з батьком, та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час донька проживає разом із батьком, за місцем проживання дитини створені належні умови, батько виховує та утримує дитину, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_3 ..

Керуючись ст. ст.12-13, 73, 81-83, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст.7, 19, 141, 157, 160, 161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунарська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей), Дніпровська районна адміністрація Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування (служба у справах дітей) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.