Номер провадження: 22-ц/813/5010/19
Номер справи місцевого суду: 521/5638/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/5638/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна архітектурно-будівельна інспекція в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна архітектурно-будівельна інспекція в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мазун І.А. о 14 годині 19 хвилині 28 лютого 2019 року, повне рішення складено 11 березня 2019 року,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з уточненим у травні 2018 року вищезазначеним позовом, в якому остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі - 50 000 грн..

ОСОБА_1 свої уточнені вимоги обгрунтовує тим, що на даний час власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , проте ще в 2007 році, на той час власниця зазначеної квартири, її сусідка - ОСОБА_2 побудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами прибудову до будинку. У зв`язку із зведенням такої будови, була пошкоджена газова труба, внаслідок чого періодично відбувається витік газу. Більш того, до вказаної прибудови було проведено газову трубу, що також не відповідає протипожежним нормам, створює реальну загрозу вибуху газу, що може привести до пошкодження її майна та втрати здоров`я. Крім вказаних порушень має місце також затінення її квартири, що викликає підвищену вологість у житловому приміщенні. У зв`язку із постійною нервовою напругою, пов`язаною із загрозою її здоров`ю та життю, а також її родичів, які проживають разом із нею серед яких є і діти, вона вимушена була неодноразово продовжувати лікування, оскільки є інвалідом 2-ї групи. Відповідна ситуація значно відобразилася на її стані здоров`я(а. с. 2 - 4, 85).

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 р. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність самовільних будов та прибудов до квартири АДРЕСА_1 , а підстави, на які посилається позивач у своєму позові, не знайшли свого відображення. В той же час, інформації щодо вчинення по відношенню до відповідача заходів реагування органами державної влади або її притягнення до відповідальності з приводу самочинного будівництва матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди в зазначеному розмірі, а відтак ці вимоги також задоволенню не підлягають(а. с. 139 - 142).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що ОСОБА_2 побудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами прибудову до будинку. У зв`язку із зведенням такої будови, була пошкоджена газова труба, внаслідок чого періодично відбувається витік газу. Більш того, до вказаної прибудови було проведено газову трубу, що також не відповідає протипожежним нормам, це створює реальну загрозу вибуху газу, що може привести до пошкодження її майна та втрати здоров`я. Крім вказаних порушень має місце також затінення її квартири, що викликає підвищену вологість у житловому приміщенні.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на недоведеність наявності самовільного будівництва до квартири яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_5 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді питання щодо відкриття провадження у справі, освідомленість інших учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 23, 321, 376, 391, 1167 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що власником квартири АДРЕСА_1 здійснено певні реконструкції, які полягають у здійсненні прибудов до будинку без відповідних дозволів та погоджень із державними органами.

Проте відповідні посилання позивачки не знайшли свого відображення в матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.1992 року ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із приміщень літ. «А»: жилої кімнати І-І - житловою площею 14,2 кв.м., кухні 1-2, коридору 1-3, веранди 1-4, санвузла 1-5, ванної 1-6, тамбура 1-7, загальною площею - 49,2 кв. м. (а. с. 109).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2000 р. ОСОБА_2 отримала у спадок квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею - 49,2 кв. м. (а. с. 113).

Як вбачається з технічного паспорту від 18.02.2000 р. на квартиру АДРЕСА_1 , з характеристики приміщень загальна площа становить - 50,7 кв. м., житлова - 14,3 кв. м. (а. с. 110 - 111).

Згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2016 р. ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею - 14,3 кв. м. та загальною площею - 50,7 кв. м. (а. с. 54).

Таким чином, як вбачається із зазначених документів, технічна характеристика квартири АДРЕСА_1 , впродовж тривалого часу після придбання відповідачкою є незмінними.

Крім того, відповідно до листа Управління архітектури та містобудування № 01-14/96тд від 30.05.2013 р. ОСОБА_1 повідомлено, що працівниками управління з виїздом на місце було здійснено перевірку фактів, викладених в повідомлені. В результаті перевірки установлено наступне: на момент перевірки власник квартири АДРЕСА_1 відсутній, у зв`язку із чим перевірити наявність дозвільних документів на здійснену реконструкцію квартири не представляється можливим; зафіксувати факти, викладені в повідомленні не можливо у зв`язку з її відсутністю, прибудинкова територія загороджена парканом, у доступі до вікон виникли труднощі, зв`язатися за вказаним номером телефону неможливо, абонент не відповідає. Містобудівельні умови та обмеження на будівництво будь-якого об`єкту за вказаною адресою не видавалася. Проектна документація на розгляд в управління не надавалася (а. с. 13).

Листом департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 1015-01/11-14879 від 12.09.2016 р. ОСОБА_1 повідомлено, що департаментом в межах повноважень було розглянуто її звернення від 12.08.2016 р., щодо дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_1 . Представниками департаменту здійснено виїзд за вказаною адресою, під час якого провести позапланову перевірку не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю власника, оскільки державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування та їх представників, які будують або збудували об`єкти будівництва (а. с. 14).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга не містить посилань на обставини, які б спростовували вищенаведені докази відсутності самовільних будов та прибудов до квартири АДРЕСА_1 . Не надано доказів порушення протипожежних норм у зв`язку з облаштуванням системи газопостачання до спірної квартири, як не надано доказів щодо порушення норм інсоляції належної позивачці квартири.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції але апеляційна скарга не містить посилань на порушення норм права під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Апеляційний суд погоджується в висновками суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів спричинення позивачу моральної шкоди (порушення немайнових прав позивачки) ОСОБА_2 .. Отже вимога ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди є безпідставною.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе