КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Київ

Справа №760/12674/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/12812/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Українця В.В. 11 червня 2019 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У травні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . 09 березня 2017 року ОСОБА_2 виявила на стелі та стінах коридору пошкодження внаслідок залиття її квартири. Після обстеження квартири АДРЕСА_3 , що розташована поверхом вище, слюсар-сантехнік повідомив про те, що причиною залиття квартири э прорив труби гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_3 , проте він не може усунути пошкодження у зв`язку з тим, що мешканці цієї квартири замурували труби та до них немає доступу. Факт залиття квартири АДРЕСА_1 підтверджується актом від 29 березня 2017 року, складеним комісією Житлово-експлуатаційної дільниці №901.

Відповідачі не усувають пошкодження квартири АДРЕСА_1 завдані залиттям, на проведення огляду з метою визначення розміру майнових збитків не з`явились.

Розмір матеріального збитку, завданого залиттям становить 16358, 57 грн, що підтверджується Звітом визначення розміру матеріальних збитків №78/17 від 18 грудня 2017 року.

На підставі викладеного позивачі просили стягнути на їх користь з відповідачів 16358, 57 грн на відшкодування майнової шкоди, 1300,00 грн витрат за проведення оцінки щодо визначення розміру матеріальних збитків та судовий збір у справі.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди, 433, 33 грн витрат за проведення оцінки щодо визначення розміруматеріальних збитків та 234, 93 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди, 433, 33 грн витрат за проведення оцінки щодо визначення розміруматеріальних збитків та 234, 93 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди, 433, 33 грн витрат за проведення оцінки щодо визначення розміру матеріальних збитків та 234, 93 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди та 234, 93 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди та 234, 93 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2726, 42 грн на відшкодування майнової шкоди та 234, 93 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, надано невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Вказує на те, що Акт від 29 березня 2017 року не відповідає вимогам п 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки відповідно до додатка № 4 Правил, головою комісії має бути головний інженер виконавця послуг, тобто це мав бути головний інженер ЖЕД № 901 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Проте Акт складений двома майстрами дільниць та слюсарем-сантехніком.

Також вказує на те, що ні 09 березня 2019 року, ні 29 березня 2019 року, ні в будь- який інший день жоден з представників ЖЕД №901 не звертався до відповідачів з пропозицією обстежити квартиру АДРЕСА_3 або прийняти участь у обстежені квартири АДРЕСА_1 . В матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідачів або докази їх відмови від участі в обстеженні квартири АДРЕСА_1 чи від допуску до обстеження квартири АДРЕСА_3 . З Акту взагалі, не можливо встановити в якій частині квартири АДРЕСА_1 здійснилось залиття. Є вказівка, що в коридорі наявне перепланування. Також зазначає, що з Акту не зазначено на якій стіні та стелі з прив`язкою до кімнати або туалету, або коридору, або кухні виявлено сліди залиття, що само по собі свідчить, що даний акт є неналежно складеним та не є належним доказом існування залиття як такого. Таким чином вважає, що судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалено незаконне та протиправне рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Крім того, представник відповідача в апеляційній скарзі просить стягнути з позивачів на його користь судові витрати (витрати на правову допомогу та судовий збір за подання апеляційної скарги) в розмірі 5115,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості від 24 липня 1996 року (а.с. 7-8) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 вересня 2003 року (а.с. 37,38).

Позивач ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 30).

Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_3 в АДРЕСА_2 по 1/3 частині у кожного, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 грудня 2017 року №106124077 (а.с. 28-29).

Актом про залиття від 29 березня 2017 року, складеного комісією в складі: майстра ремонтної дільниці ЖЕД №901 ОСОБА_9 , майстра технічної дільниці ЖЕД №901 ОСОБА_10 , слюсаря-сантехніка ЖЕД №901 ОСОБА_11 , який затверджений начальником ЖЕД №901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ОСОБА_12 (далі - Акт), встановлено, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 були виявлені сліди залиття в коридорі (перепланування): на стіні (водоемульсійне пофарбування) - здуття та пошкодження покриття; на стелі (водоемульсійне пофарбування) - здуття та пошкодження покриття). Причиною залиття є пошкодження врізки на стояк гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 зазначеного будинку внаслідок закриття мешканцями зазначеної квартири внутрішньо будинкових мереж, що не передбачено проектом забудови (а.с. 9).

Згідно звіту №78/17 (визначення розміру матеріальних збитків) складеного 18 грудня 2017 року ФОП « ОСОБА_13 », розмір матеріального збитку, який завдано в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 складає 16358, 57 грн.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У частині 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Дійсно, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 229 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15-ц).

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню ст. 1190 ЦК України та вказано, що зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Разом з тим, в ч. 1 ст.81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Факт залиття належної позивачам квартири з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: Актом про залиття від 29 березня 2017 року та Звітом №78/17 (визначення розміру матеріальних збитків) від 18 грудня 2017 року.

Відповідачами в ході розгляду справи не спростовано презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивачів та не надано безспірних доказів того, що шкода була спричинена саме не з їх вини, розмір матеріального збитку завданого позивачам внаслідок залиття квартири відповідачами також не оспорювався. Докази на спростування визначеного оцінювачем розміру матеріального збитку відповідачами не подавалися. Клопотання про призначення експертизи не заявлялося.

А тому доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачами вини відповідачів у завданні останнім шкоди внаслідок залиття, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт від 29 березня 2017 року складений з порушенням пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з Акту від 29 березня 2017 року, він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного додатку № 4 та оцінений судом першої інстанції разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Сам по собі факт складення акту через 20 днів після залиття не є підставою ставити під сумнів, зафіксовані у ньому обставини.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що його квартира не оглядалась, він акт не підписував, спростовується змістом такого акту, із якого вбачається, що причиною залиття є пошкодження врізки на стояк гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 ) внаслідок закриття мешканцями зазначеної квартири внутрішньобудинкових мереж, що не передбачено проектом забудови. Вказане свідчить про те, що комісія оглядала квартиру останнього, а не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного останній не довів.

Посилання апеляційної скарги в частині того, що при складанні Акту про залиття відповідачі були відсутні, а тому акт є неналежним доказом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний акт складений комісією осіб, відповідає формі та змісту, передбачених законом.

Крім того, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідач ОСОБА_1 не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, зазначені у Акті про залиття від 29 березня 2017 року.

Посилання відповідача на те, що квартира АДРЕСА_3 , в якій мешкає відповідач, знаходиться не над квартирою АДРЕСА_1 , а знаходиться на другому поверсі по діагоналі по відношенню до квартири позивачів, а тому фактично залиття квартири по діагоналі відповідачі здійснити не могли, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане не виключає можливості потрапляння води у належну позивачам квартиру та не спростовує вину відповідачів у завданні збитків позивачам внаслідок залиття квартири.

Таким чином, відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали доказів щодо розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов'язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що позивачі довели розмір спричиненої їм шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв'язок між спричиненою шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачам збитки в розмірі 16358,87 грн та витрати понесені позивачем ОСОБА_2 на проведення Звіту №78/17 в розмірі 1300, 00 грн, підлягають відшкодуванню з відповідачів солідарно.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій та зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук