Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 145/693/16-ц

провадження № 61-31365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -Ворошилівська сільська рада,

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року у складі судді Кіосак Н. О. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Берегового О.Ю., Денишенко Т.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ворошилівської сільської ради про визнання протиправним і скасування рішення 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради від 23 грудня 2015 року № 38 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу на території Ворошилівської сільської ради в межах населеного пункту на АДРЕСА_1 загальною площею 0,1250 га.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради народних депутатів від 03 квітня 1992 року позивачу виділено земельну ділянку розміром 0,25 га під будівництво жилого будинку. Рішенням 4 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 06 квітня 2011 року № 36 їй відмовлено в наданні дозволу на розробку та виготовлення технічної документації на земельну ділянку на АДРЕСА_1 з тих мотивів, що рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради народних депутатів від 03 квітня 1992 року їй виділено земельну ділянку у розмірі 0,25 га під будівництво індивідуального будинку в урочищі «Забіжка» на АДРЕСА_4 . Крім того, на даній земельній ділянці знаходиться інший об`єкт нерухомого майна, що перебуває в оренді Селянського фермерського господарства «Десна» (далі - СФГ «Десна») відповідно до договору оренди від 04 липня 2001 року, а цільовим призначенням земельної ділянки є комерційне використання.Постановою Тиврівського районного суду від 02 листопада 2011 року за її позовом дане рішення Ворошилівської сільської ради визнано протиправним і скасовано, зобов`язано Ворошилівську сільську раду розглянути її заяву про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації. Проте Ворошилівська сільська рада ухиляється від вирішення даного питання. У червні - липні 2012 року позивач повторно звернулась із заявою про отримання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , однак, рішенням 15 сесії 6 скликання від 12 липня 2012 року №140 їй знову відмовлено у наданні дозволу. Дане питання було предметом розгляду 17 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 13 грудня 2012 року, однак рішення з цього приводу не було прийнято. Рішенням 30 сесії 6 скликання від 26 грудня 2014 року їй знову відмовлено у наданні дозволу на розробку та виготовлення технічної документації. Рішенням 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради від 23 грудня 2015 року №38 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення та розробку технічної документації. Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації і надаючи дозвіл ОСОБА_2 , Ворошилівською сільською радою порушено принцип рівності права власності на землю та гарантії прав на землю.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела факт передачі їй зазначеної земельної ділянки під забудову рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради від 03 квітня 1992 року, а відтак оскаржуваним рішенням не порушено права позивача. Даним рішенням Ворошилівська сільська рада затвердила розміри присадибних земельних ділянок під будівництво 14 особам, в тому числі і ОСОБА_1 і ним не вирішувалось питання про передачу земельних ділянок громадянам у власність чи в користування, адреси земельних ділянок у рішенні не вказані. Заяву про виділення земельної ділянки позивачка подавала до Ворошилівської сільської ради 05 квітня 1992 року, що підтверджується витягом з журналу реєстрації. Рішень про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1, а також доказів фактичного користування позивачем спірною земельною ділянкою не надано. Наявність у позивача технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 , не доводить позовні вимоги, оскільки дана документація була розроблена Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на звернення ОСОБА_1 , відповідного дозволу на її розробку сільська рада не давала. Згідно з листом Ворошилівської сільської ради від 11 листопада 2015 року відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі Ворошилівська сільська рада просила зупинити видачу витягу з Державного земельного кадастру та подальшу реєстрацію земельної ділянки, а також відкликала акт погодження меж земельної ділянки, підписаний сільським головою, який є складовою даної технічної документації. Предметом цього позову не є визнання неправомірним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою на спірну ділянку. Обставини незаконності рішення відповідача про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивачем не доведені. Наявність інших заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є підставою для відмови іншій особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо цієї ж земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_2 не порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки саме по собі надання дозволу не означає позитивного рішення про виділення земельної ділянки. Крім того, позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до сільської ради про надання дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою не є предметом розгляду у даній справі. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,1250 га, а ОСОБА_1 зверталась про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,25 га. Конфігурації даних земельних ділянок, адреси та розміри є різними. Наявність у позивача технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 позовних вимог не доводить. Ненадання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою не може бути підставою для визнання рішення про надання такого дозволу іншому громадянину незаконним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 145/693/16-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

09 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач надав ОСОБА_2 дозвіл на розробку технічної документації, а позивачу під різними приводами у наданні такого дозволу відмовляв, отже третій особі надано незаконні переваги. Представник відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції не надав відповіді на запитання про місцезнаходження тієї земельної ділянки, яка була надана позивачу рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради від 03 квітня 1992 року. Судами не врахований той факт, що урочище «Забіжка» введено у межі населеного пункту с. Ворошилівка лише у 2003 році рішенням № 87 6 сесії 4 скликання Тиврівської районної ради, а тому Ворошилівська сільська рада не могла виділити позивачу земельну ділянку поза межами населеного пункту. Суди обох інстанцій не застосували частину другу статті 19 Конституції України. Ворошилівська сільська рада діяла з порушенням статей 6, 20, 25, 50 Закону України «Про землеустрій», надаючи перевагу при вирішенні одного і того ж питання одним мешканцям села перед іншими. При цьому позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану та містобудівної документації, а ОСОБА_2 такий дозвіл надано. Позивач вважає, що факт виділення їй земельної ділянки, щодо якої ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації, підтверджується виготовленою на її замовлення технічною документацією, в якій наявний акт викопіювання земельної ділянки, завірений підписом посадової особи Ворошилівської сільської ради та печаткою ради, а акт погодження меж та встановлення межових знаків підписаний сільським головою та завірений печаткою Ворошилівського сільської ради. У матеріалах справи відсутній лист Ворошилівської сільської ради від 11 листопада 2015 року про відкликання підписів і печатки на зазначених документах. Суди не надали належної правової оцінки таким діям сільського голови.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 квітня 1992 року рішенням 9 сесії 21 скликання Ворошилівської сільської ради затверджено розміри присадибних земельних ділянок під будівництво 14 особам, у тому числі позивачу ОСОБА_1 . У даному рішенні не вказано про передачу земельних ділянок громадянам у власність або в користування, а також не наведені адреси земельних ділянок, щодо яких визначений розмір.

05 квітня 1992 року позивач подала до Ворошилівської сільської ради заяву про виділення земельної ділянки.

Рішенням виконкому Ворошилівської сільської ради від 15 лютого 2007 року № 9 «Про присвоєння номерів господарським об'єктам» адреса АДРЕСА_1 присвоєна, зокрема, будівлі їдальні.

06 листопада 2008 року ОСОБА_3 подав заяву до Ворошилівської сільської ради, в якій просив передати спірну земельну ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку.

07 листопада 2008 року рішенням Ворошилівської сільської ради ОСОБА_3 відмовлено у виділенні даної ділянки, оскільки на ній знаходиться об'єкт нерухомого майна. У рішенні зазначено, що дана земельна ділянка знаходиться в землях запасу Ворошилівської сільської ради.

На підставі звернення СФГ «Десна» від 14 березня 2009 року рішенням 17 сесії 5 скликання Ворошилівської сільської ради від 19 березня 2009 року даному господарству вирішено надати земельну ділянку площею 0,3108 га на АДРЕСА_1 та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка передавалась на умовах оренди, що був розроблений за замовленням СФГ «Десна».

12 липня 2012 року рішенням 15 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради №140 ОСОБА_1 повторно відмовлено в наданні дозволу на розробку та виготовлення технічної документації на земельну ділянку на АДРЕСА_1 . Відмова мотивована тим, що в 1986-1990 роках дана земельна ділянка обліковувалася під сільськими забудовами жителів села, земельна ділянка надана на умовах оренди СФГ «Десна», надання земельної ділянки у приватну власність суперечить містобудівній документації, а саме генеральному плану с. Ворошилівка, розробленому в 1969 року.

Ворошилівська сільська рада листом від 11 листопада 2015 року звернулася до відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі, в якому просила зупинити видачу витягу ОСОБА_1 з Державного земельного кадастру, а також відкликала акт погодження ОСОБА_1 меж земельної ділянки, підписаний сільським головою, який є складовою даної технічної документації.

20 листопада 2015 року рішенням № 23 2 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради в зв'язку з невиконанням рішення сесії Ворошилівської сільської ради від 19 березня 2009 року, відсутністю договору оренди та набуттям ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1, визнано таким, що втратило чинність рішення Ворошилівської сільської ради від 14 травня 2007 року № 55, дану земельну ділянку зараховано до земель запасу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частини десята, тринадцята та чотирнадцята статті 123 ЗК України).

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №826/5735/16).

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не довела факт виникнення у неї речових прав на земельну ділянку, щодо якої у оскарженому нею рішенні сільської ради вирішено питання про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу на території Ворошилівської сільської ради в межах населеного пункту на АДРЕСА_1 загальною площею 0,1250 га.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що орган місцевого самоврядування не приймав рішення про передання позивачці у власність чи користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 , відповідає матеріалам справи.

У рішенні Ворошилівської сільської ради 9 сесії 21 скликання від 03 квітня 1992 року не вирішувалося питання про передачу земельних ділянок громадянам у власність або в користування, а також не наведені адреси земельних ділянок, щодо яких у даному рішенні визначений розмір.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, (далі - ЦПК України 2004 року) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на недоведення позивачем наявності у неї прав щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,1250 га, щодо якої рішенням 3 сесії 7 скликання Ворошилівської сільської ради від 23 грудня 2015 року № 38 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу на території Ворошилівської сільської ради в межах населеного пункту, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про відсутність у матеріалах справи листа Ворошилівської сільської ради від 11 листопада 2015 року відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі про відкликання підписів і печатки на документах, спростовується матеріалами справи, у яких наявна копія даного листа (Том 1 а. с. 153).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 411, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук