Дата документу 20.02.2019 Справа № 333/775/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 333/775/18 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.Г.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що між позивачем та відповідачем 18.08.2011 року був укладений договір №б/н, відповідач за вказаним договором отримав кредит в сумі 800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Однак, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2017 року, за останнім утворилась заборгованість у сумі 38 850,14 грн., яка складається з 542,34 грн. - заборгованості по кредиту, 31 547,60 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 434 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 826,20 грн. - штрафу (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 38850,14 яка складається з 542,34 грн. - заборгованості по кредиту, 31 547,60 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 434 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 826,20 грн. - штрафу (процентна складова)

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»- 542 (п'ятсот сорок дві) грн. 34 коп. - заборгованість по кредиту, 31 547 (тридцять одну тисячу п'ятсот сорок сім) грн. 60 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 434 (чотири тисячі чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією та 1 656 (одну тисячу шістсот п'ятдесят шість) грн. 50 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2006 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості.

Банк посилаючись на те,що свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконував належним чином, в зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 38 850,14 грн., яка складається з 542,34 грн. - заборгованості по кредиту, 31 547,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 434 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 826,20 грн. - штрафу (процентна складова) просив вказану заборгованість стягнути з відповідача.

Як вбачається із позовних вимог Банку, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, пенею, а також штрафами (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісії є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 38 850,14 грн., яка складається з 542,34 грн. - заборгованості по кредиту, 31 547,60 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 434 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 826,20 грн. - штрафу (процентна складова)

Останній платіж було сплачено відповідачем 12.06.2014 року в сумі 165 грн. (а.с.5).

Вказані платежі були вчинені позичальником після спливу строку позовної давності, а отже, у відповідності до вимог ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Задовольняючи позов і стягуючи з позичальника заборгованість за відсотками, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Розглянувши справу та частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції, виходив з доведеності та обґрунтованості таких вимог, проте судом не було враховано ту обставину, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2011 року на підставі заяви ОСОБА_3 останньому Банком було видано кредитну карту. Згідно умов кредитного договору, кінцевий термін виконання зобов'язання відповідає строку дії картки..

У визначений договором строк, ОСОБА_3 кредитні кошти не повернув, тому саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом.

Крім того зі справи вбачається, що останній платіж було сплачено відповідачем 12.06.2014 року в сумі 165 грн. (а.с.5).

Між тим, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у лютому 2018 року (а.с. 1), тобто за межами установленого законом строку позовної давності.

З огляду на ту обставину, що відповідач був позбавлений можливості скористатися своїм правом передбаченим ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності зроблена відповідачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою (а.с.67-68). колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв'язку зі спливом строку позовної давності, визначеною ст. 257 ЦК України.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не у повному обсязі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення.

В силу вимог ч.1,13 ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2018 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову .

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (стара назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: