Справа № 487/148/19
Провадження № 2/487/937/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року року м. Миколаїв Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщені суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просила стягнути з відповідача на її користь 90% додаткових витрат на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 7043, 23 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що від шлюбу з позивачем сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом з нею. ОСОБА_5 перебуває на домашньому догляді з діагнозом «післяопераційне порушення травлення», що вимагає додаткових витрат на лікування та окремі продукти харчування. Позивач не має можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Від відповідача отримує аліменти на утримання дітей в сумі 3000 грн., проте цих коштів їй не вистачає. На її звернення, в досудовому порядку, з приводу оплати лікування, відповідач відповів відмовою. Дитина потребує медикаментозного лікування, призначена дієта з веденням в їжу сумішей. Загальна вартість витрат понесених на обстеження та лікування дитини становить 925,44 грн., витрат наперед на лікування 1199,25 грн., витрат наперед на лікувальне харчування 5701,14 грн. Відповідач працює, інших утриманців немає, має задовільний стан здоровя. Посилаючись на вказані обставини зазначила, що позивач має можливість оплатити 90% додаткових втрат на дитину, а саме 7043,23 грн. Вказані обставини стали підставою для її звернення до суду з вказаним позовом.

01.02.2019 року відповідач подав до суду відзив, яким частково визнав заявлені позовні вимоги, а саме, в частині стягнення з нього 50% вже понесених витрат на лікування та обстеження дитини в сумі 463,00 грн. Просив врахувати ті обставини, що він є добросовісним платником аліментів, регулярно приймає участь в придбанні медикаментів та продуктів харчування для дітей, оплаті лабораторних досліджень. Водночас, його заробітна плата в 2018 році склала 131076,05 грн., інших джерел доходів він не має. Зауважив на тому, що відповідно до наданого позивачем ОСОБА_7 №07-о/с від 24.03.2017 року, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, а саме з 29.03.2017 року по 05.01.2019 року включно. Окрім того зазначив, що посилання позивача не те, що дитина є інвалідом не підтверджено відповідними доказами. Стосовно вимоги щодо стягнення з нього 90% вартості ліків наперед зазначив, що дана вимога є передчасною та не підлягає задоволенню. Оскільки стягнення додаткових витрат на дитину повинно обґрунтовуватись відповідними документами.

04.02.2019 року позивачем надано до суду заяву про збільшення позовних вимог. Даною заявою, просила стягнути з відповідача на її користь 100% додаткових витрат на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в сумі 16610,27 грн. та судовий збір в сумі 768,40 грн.

В обґрунтування якої зазначено, що дані витрати складаються з фактично понесених витрат в сумі 10778,27 грн. та витрат розрахованих наперед в сумі 5832,00 грн. Наголосила на тому, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку до 26.09.2019 року, в звязку з чим в неї відсутній дохід. При цьому, відповідач є працевлаштованою особою, має власне житло та транспорт, інших дітей на утримані немає. Вважає, що дані обставини є підставою для стягнення з відповідача всієї суми додаткових витрат на дітей.

13.02.2019 року відповідач надав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, якою частково визнав збільшені позовні вимоги, а саме в частині стягнення 50% фактично понесених додаткових витрат на дітей в сумі 5398,14 грн. Заперечував проти задоволення позову в частині стягнення витрат на лікування наперед, посилаючись на передчасність даної вимоги.

01.03.2019 року позивач подала до суду заперечення на відзив. Зазначила, що посилання відповідача на те, що він є добросовісним платником аліментів, не звільняє його від обовязку примати участь у додаткових витратах на дітей. Наголосила на тому, що надані відповідачем квитанції частково не стосуються предмету позову. Щодо наданих відповідачем чеків на придбання продуктів харчування зазначила, що їх не можна віднести до вагомого внеску в здійснення витрат на харчування дітей з огляду на те, що дані витрати є несуттєвими та не містять основних продуктів харчування.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні визнав заявлені позовні вимоги в частині стягнення з нього 50% фактично понесених додаткових витрат в сумі 5389,14 грн., підтримав обставини викладені ним у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог. У решті заявлених позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, оглянувши речові докази, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження серії І-ФП №206461) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії І-ФП №241919).

Діти проживають разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою ОСББ «Наш дім» від 09.11.2018 року, №879.

Відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дітей в сумі 3000,00 грн., що підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій (арк. справи 35 46) та не оспорювано позивачем.

В період з 29.03.2017 року по 05.01.2019 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ОСОБА_7 Директора ММЦ та культурної роботи №07-о/с від 27.03.2017 року). З 06.01.2019 року по 26.09.2019 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. (ОСОБА_7 Директора ММЦ та клубної роботи №01-о/с від 04.01.2019 року).

В період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року ОСОБА_3 було нараховано сукупний дохід в сумі 140760,05 грн., що підтверджується Довідкою №СА000000042 від 25.01.2019 року.

Відповідно до Довідки КЗ ММР «ЦПМСД №3» №411/8 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «післяопераційне порушення травлення». У звязку з цим їй рекомендовано годування відповідно стола №5, введення в їжу сумішей Нутрілон пепті, альфаре, фрісолак та лікувальні препарати згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2262 від 14.09.2018 року.

Виходячи зі змісту Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ММР центр первинної медико-санітарної допомоги №3 від 31.01.2019 року, ОСОБА_5 було поставлено діагнози «ГРЗ» (14.10.2018 року), «гострий ларингіт» (12.11.2018 року), «грип» (21.12.2018 року) та рекомендовано лікувальні препарати.

Відповідно до консультативних висновків невролога ДУ «Укр. НДІ МР та К МОЗ України» від 24.05.2018 року та 25.10.2018 року, ОСОБА_6 поставлено діагноз «затримка експресивного мовлення, загальномовне недорозвинення ІІ рівня, моторна алалія, псевдобульбарна дизартрія, синдром дефіциту уваги» та рекомендовано лікувальні препарати.

Виходячи зі змісту Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ММР центр первинної медико-санітарної допомоги №3 від 30.01.2019 року, ОСОБА_6 поставлено діагнози «затримка експресивного мовлення, загальномовне недорозвинення ІІ рівня, моторна алалія, псевдобульбарна дизартрія, синдром дефіциту уваги» (24.05.2018 року), «ГРВІ» (22.06.2018 року), «ГРЗ, танзілофарингіт» (05.11.2018 року), «грип» (21.12.2018 року), «реконвалесцент грипу» (26.12.2018 року), «функціональна дисперсія» (09.01.2019 року).

На лікування дітей, позивачем були фактично витрачені грошові кошти в загальному розмірі 10778,27 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями (арк. справи 6, 7, 16, 55-58).

Окрім того, відповідачем надано розрахунок витрат на лікувальне харчування ОСОБА_5 на перед в сумі 5832,00 грн. Відповідно до Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2262 від 14.09.2018 року, ОСОБА_5 рекомендовано введення в їжу сумішей нутрілон пепті, альфаре, фрісолак по 100 мг / 3 рази на день тривало. Виходячи зі наданої позивачем інструкції по застосуванню (арк. справи 24), оглянутого речового доказу, у вигляді банки суміші, в судовому засіданні та чеку №0242848 від 03.02.2019 року, суд приходить до висновку, що з розрахунку на шість місяців, позивачем на придбання зазначеної харчової суміші буде витрачено 5832,00 грн. Окрім того, на підтвердження даної суми, позивачем надано розрахунок (арк. справи 54).

Надані відповідачем копії квитанцій на підтвердження витрат на продукти харчування, лікувальні препарати та підтвердження факту сплати аліментів (арк. справи 35-46) суд оцінює як обставину, яка позитивно характеризує відповідача. Окрім того, чеки на придбання лікарських препаратів не охоплюють період за який позивач просить стягнути додаткові витрати на дітей та не підтвердженні лікарськими рекомендаціями. Стосовно витрат на продукти харчування відповідно до стола №5, позивачем даної вимоги не заявлено.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, до такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування та на розвиток дитини. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За такого, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом, в звязку з ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини.

Визначаючи розмір додаткових витрат на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища та стану здоров'я відповідача, відсутності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, часткового визнання ним позовних вимог, тому виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи, що діти хворіють, а тому потребують матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат понесених позивачем на лікування дитини є такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 90% додаткових витрат на дітей, а саме 14949,24 грн.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п.3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про оплату додаткових витрат на дитину. Отже, в зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору та задоволенням позовних вимог у повному обсязі, судовий збір в сумі 768,40 грн. покладається на відповідача. Враховуючи ту обставину, що позивачем було сплачено судовий збір при подачі позову, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 23, 76, 279, 258, 259, 263-265, 352, 354, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 суму додаткових витрат на утримання неповнолітньої дітей ОСОБА_5, 05.01.2016 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 14949,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5; адреса реєстрації: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3; зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6; РНОКПП: НОМЕР_2.

Повне судове рішення буде складено 04.03.2019 року

Головуючий суддя І.О.Притуляк