Ухвала

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 520/4921/17

провадження № 61-48128ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання правочину фіктивним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 грудня 2018 року засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 17 січня 2018 року.

У касаційній скарзі особа, яка її подала, порушувала питання про його поновлення, мотивуючи тим, що: вступну та резолютивну частину постанови апеляційного суду було проголошено 18 грудня 2017 року, однак повний текст постанови не був вручений чи направлений ОСОБА_1, що підтверджується листом апеляційного суду Одеської області вих. № 13-22192/18, № 13-22202/18 від 05 листопада 2018 року та листом Київського районного суду м. Одеси вих. № 2943 від 31 жовтня 2018 року. ОСОБА_1 вказувала, що апеляційним судом було порушено вимоги щодо направлення копії судового рішення. Повний текст постанови апеляційного суду був отриманий представником лише 05 листопада 2018 року та відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України касаційну скаргу подано 05 грудня 2018 року. На підтвердження цих обставин суду було надано: лист апеляційного суду Одеської області вих. № 13-22192/18, № 13-22202/18 від 05 листопада 2018 року; лист Київського районного суду м. Одеси вих. № 2943 від 31 жовтня 2018 року; копію заяви представника ОСОБА_2 про ознайомлення із матеріалами справи та видачу копій судових рішень від 31 жовтня 2018 року з розпискою про їх отримання 05 листопада 2018 року.

Однак, ОСОБА_1 не обґрунтовувала та не надавала доказів про те, чому вона була позбавлена можливості звернутися за отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк після його ухвалення.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року указані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху та встановлено строк для надання особі, яка подала касаційну скаргу, права звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення.

На виконання ухвали Верховного Суду від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду касаційної інстанції із заявою, у якій просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року. Заява мотивована тим, що: у зв'язку з відсутністю юридичної освіти інтереси ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанцій представляла адвокат Тищенко В. В.; з огляду на похилий вік, в день винесення постанови від 18 грудня 2017 року ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні; 18 грудня 2017 року представником не отримувався ні повний, ні скорочений текст оскарженої постанови; у зв'язку із скрутним фінансовим становищем договір між ОСОБА_1 та адвокатом Тищенко В. В. було розірвано на наступний день після судового засідання в апеляційному суді - 19 грудня 2017 року, тому у ОСОБА_1 не було особи, яка представляла її інтереси у цій справі; адвокат лише повідомила ОСОБА_1, що відповідно до чинного процесуального законодавства суд здійснить надсилання копії повного тексту судового рішення на поштову адресу ОСОБА_1 Також особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що розміщення 03 січня 2018 року тексту оскарженої постанови в ЄДРСР не свідчить про реальну можливість ознайомлення ОСОБА_1 із її змістом з огляду на її вік. У судовому засіданні 18 грудня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови суду і апеляційний суд повинен був направити повний текст постанови на адресу ОСОБА_1, чого зроблено не було. Копію оскаржуваної постанови вперше було отримано новим представником ОСОБА_2 лише 05 листопада 2018 року. На підтвердження вказаних обставин надано: нотаріально завірену заяву ОСОБА_1 № 137 від 30 січня 2019 року про обставини, які зумовили звернення з касаційною скаргою після спливу встановленого процесуальним законом строку; копію договору про надання правової допомоги від 28 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Тищенко В. В.; копію угоди про розірвання договору про надання правової допомоги від 19 грудня 2017 року, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Тищенко В. В.; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 15 серпня 2018 року; копію витягу Державної прикордонної служби України № АЗ-312 від 27 грудня 2018 року щодо відомостей про перетин кордону України за 2018 рік ОСОБА_1, копію протоколу судового засідання апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними. Аналіз заяви ОСОБА_1 свідчить, що вона була обізнана про перегляд справи у апеляційному порядку та про ухвалене апеляційним судом Одеської області 18 грудня 2017 року рішення, оскільки під час розгляд справи був присутній представник ОСОБА_1, який і повідомив останній вказану інформацію. ОСОБА_1 не обґрунтовано чому вона не оскаржувала рішення апеляційного суду від 18 грудня 2017 року протягом 11 місяців з дня його ухвалення, ураховуючи, що була обізнана про ухвалене у справі рішення. Також, ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому вона була позбавлена можливості звернутися за отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції та оскаржити його в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк після його ухвалення. Посилання особи, яка подала касаційну скаргу, на її вік та розірвання договору із представником викладені обставини не спростовує.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Подання касаційної скарги після спливу майже одного року з моменту ухвалення оскарженого рішення суду апеляційної інстанції, підтверджує лише те, що відповідач ОСОБА_1 не була зацікавлена у оскарженні судових рішень.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 підстави у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання правочину фіктивним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат