Справа № 148/285/18
Провадження №2/148/219/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.05.2017 померла ОСОБА_9 , яка за життя залишила на його ім'я заповіт від 21.06.2011. Після її смерті він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав та отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому повідомили, що свідоцтво уже видано відповідачу.

Вважає вищевказане свідоцтво неправомірним. Так як він від спадщини не відмовлявся, тому має пріорітетне право на оформлення спадкових прав по відношенню до спадкоємців за законом. В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Тульчинською нотаріальною конторою 12.12.2017 за реєстром № 1-2471 ОСОБА_3 на спадкове майно після смерті ОСОБА_9, померлої 25.05.2017.

Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять позов задовольнити. Також представник позивача зазначив, що останній заповіт скасовує попередні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, відповідач просив відмовити у позові повністю та вказав, що він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.2017 на законних підставах, а саме, на підставі заповіту від 17.03.2009, який залишила його мати ОСОБА_9 після своєї смерті. Згідно наявних в матеріалах справи додаткових пояснень по справі, наданих письмово представником відповідача, останній вказав, що позивачем не надано докази того, що він звертався до нотаріальної контори і йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивачем не доведено законність підстав для задоволення його позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позовні вимоги визнала та підтвердила, що позивач звертався до неї із заявою про прийняття спадщини і вона йому в усній формі відмовила по тій причині, що свідоцтво про право на спадщину вже видано відповідачу ОСОБА_3

Третя особа - представник Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з'явилася. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника селищної ради, вирішення справи покладає на розгляд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_9, яка за життя говорила, що робить заповіт на землю на сина ОСОБА_10, хату на внука.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона являється двоюрідною сестрою відповідача ОСОБА_3 та тіткою позивача. Чула, що ОСОБА_9 за життя паї поділила між синами, а будинок мав перейти сину ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він являється братом відповідача ОСОБА_3 Його мати ОСОБА_9 за життя говорила, що один пай залишиться йому, інший пай - братові ОСОБА_3, а хата - братові Івану.

Заслухавши учасників справи та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії заповіту від 17.03.2009, посвідченого секретарем Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.23), ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №003355 земельна ділянка площею 2,13 гектарів в межах згідно з планом, виданого 05.06.2001 Кирнасівською селищною радою.

Відповідно до копії заповіту від 21.06.2011, посвідченого секретарем Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №102 (а.с.7), ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка розташована по вул.Набережна №86 в смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, і все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі і все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом буде мати право.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 29.05.2017 серія І-АМ №386171 (а.с.6) вбачається, що 25.05.2017 ОСОБА_9 померла.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_9 на випадок своєї смерті залишила заповіт, тому спадкування у даному випадку здійнюється за заповітом і позивач як спадкоємець померлої, вчасно звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить копія його заяви від 07.11.2017 (а.с. 41), вважається таким, що прийняв спадщину.

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №690/2017 до майна померлої 25.05.2017 ОСОБА_9 (а.с.34-61), 26.09.2017 нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на підставі заяви відповідача - ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу та 12.12.2017 видано на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі заповіту, посвідченого 17.03.2009 секретарем виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради за реєстровим №11, на земельну ділянку площею 2,13 гектарів, розташовану на території Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер :04:001:0055.

Дане свідоцтво позивач та його представник вважають недійсним, мотивуючи тим, що воно видано на підставі заповіту, який втратив свою чинність, оскільки був складений ОСОБА_9 пізніше, ніж заповіт, який було складено на ім'я позивача. А тому, як пояснив представник позивача, нотаріус неправомірно видала дане свідоцтво.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 та його представник стверджують, що свідоцтво видано провомірно, на підставі чинного заповіту.

Відповідачем - державним нотаріусом ОСОБА_5 позовні ж вимоги визнано.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У частинах 2 та 3 ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, після складення 21.06.2011 ОСОБА_9 заповіту на користь ОСОБА_1, попередній заповіт, який складений нею 17.03.2009 на ім'я ОСОБА_3 є скасованим, відтак права на спадкування після смерті ОСОБА_9 відповідач не має.

Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Як вбачається з копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка міститься в матеріалах спадкової справи №690/2017 до майна померлої 25.05.2017 ОСОБА_9 (а.с.37), заповідачем ОСОБА_9 було складено чотири заповіти, останній з яких складено 21.06.2011 на ім'я позивача- Деруна В.І.

Відповідно до вимог п.п. 1.2 п.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5, якою регулюється порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Натомість, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3 нотаріусом не було в повній мірі з'ясовано, який із складених ОСОБА_9 заповітів на момент її смерті є чинним.

Таким чином, судом встановлено та не заперечується державним нотаріусом, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видане 12.12.2017 Тульчинською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 було видане за відсутності передбачених законом підстав, тобто внаслідок помилки нотаріуса. Відтак, в даному випадку були порушені спадкові права позивача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, зі своєї сторони, доводи позивача та його представника хоч і заперечили, однак належних та допустимих доказів протилежного суду не надали та не спростували обгрунтованість позовних вимог.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на інформаційний лист ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, де зазначено, що у разі якщо відсутність умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду, оскільки в даному випадку позивач не оскаржує відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а оскаржує саме свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видано з порушенням його спадкових прав та унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно ОСОБА_9

Також суд не бере до уваги показання свідків, оскільки вони не стосуються предмету спору - визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, позивачем та його представником доведено передбачені законом підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори 12.12.2017 ОСОБА_3недійсним.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись п. 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" ст. ст. 15, 1216-1218, 1220,1223, ч.5 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч. 2, 3 ст.1254, ст.1301 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Тульчинської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Тульчинською нотаріальною конторою 12.12.2017 за реєстром № 1-2471 ОСОБА_3 на спадкове майно після смерті ОСОБА_9, померлої 25.05.2017.

Стягнути в рівних частках з Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області, , місцезнаходження якої: вул. М.Леонтовича, 47, м.Тульчин, Вінницької області, 23600, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати з оплати судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок), по 352,40 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2019.

Суддя: