Провадження 2-п/127/3/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 01.06.2016 року по справі за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2016 року було задоволено позов заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди і стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області кошти в сумі 6 484 258,25 грн.

Дана справа була розглянута у відсутність відповідача і ухвалене заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення).

14.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення, яку мотивував тим, що на момент розгляду справи він відбував покарання в Менській виправній колонії УДПтС України в Чернігівській області № 91 на підставі вироку Летичівського райсуду Хмельницької області від 22.01.2014 року і йому не було відомо про наявність цивільної справи щодо стягнення коштів. Після відбуття покарання 29.11.2018 року він повернувся до місця проживання і 07.12.2018 року отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 57862023, з якої дізнався про наявність судового рішення. 04.01.2019 року на запит з Вінницького міського суду отримав копію заочного рішення від 01.06.2016 року у справі № 127/27335/15-ц. Оскільки, перебуваючи в місцях позбавлення волі, він не отримував жодної повістки і рішення суду, він не міг подати заперечення і докази в підтвердження заперечень.

Заявник ОСОБА_2 вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки позов в кримінальному провадженні не пред`являвся, а позивачу було відомо про наявність незаконних рішень у справах № 2а-262/07 та 2а-202/07 ще в 2008 році, після їх скасування Київським апеляційним адміністративним судом 12.11.2008 року та 16.10.2008 року. Тому у даній справі позивач пропустив строк позовної давності, але заявити про його застосування він не міг в зв`язку з тим, що не знав про наявність цивільної справи.

Крім того, позов був пред`явлений до ОСОБА_2 як до фізичної особи на підставі ч. 6 ст. 1176 ЦК України, проте позивачем і судом не було враховано вимоги ч. 7 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої за шкоду, завдану судом, відповідає держава. Крім того, частина 6 цієї статті підлягає застосуванню, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Також ОСОБА_2 вважає, що постанови у справах від 07.02.2007 року виконувались Держказначейством та ГУ ПФУ протягом листопада-грудня 2008 року всупереч ст.ст. 112, 116 Бюджетного кодексу України, оскільки на момент їх виконання вони вже були скасовані Київським апеляційним адміністративним судом. Тому відповідальність за виплату коштів в сумі 6 484 258,25 грн. мають нести саме посадові особи цих органів, які не здійснили контроль і допустили порушення бюджетного законодавства, а не він.

Враховуючи наведені обставини ОСОБА_2 просив скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2016 року у справі № 127/27335/15ц та призначити справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримала заяву і додатково повідомила, що в розписках про отримання повісток стоїть підпис не ОСОБА_2 Він не знав про наявність судової справи, тому і не писав заперечень на позов і не подав заяву про застосування позовної давності. Копію рішення він отримав лише 04.01.2019 року на запит, тому одразу звернувся з заявою про перегляд заочного рішення. Застосування судом ч. 6 ст. 1176 ЦК України суперечить Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки шкода мала бути відшкодована державою, а не ОСОБА_2 як суддею. Судом прийняте рішення у справі без жодного доказу виплат пенсій на суму 6 484 258,25 грн., не враховано, що постанови Тульчинського районного суду Вінницької області вже були скасовані на момент їх виконання, тому при новому розгляді справи ці обставини підлягають перевірці. Просила заяву ОСОБА_2 задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 і прокурор Гущіна Н. заперечили щодо задоволення заяви, оскільки судом неодноразово надсилались повістки до Менської виправної колонії для вручення ОСОБА_2, в матеріалах справи є його розписки про отримання повісток. Відповідач не надав заперечень, доказів в підтвердження заперечень, крім того, вина його і розмір завданої шкоди встановлені вироком Летичівського районного суду Хмельницької області, до матеріалів справи були залучені розрахунки щодо виплат і платіжні документи, тому підстав, визначених ст. 288 ЦПК України для скасування заочного рішення, немає.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи № 127/27735/15-ц суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України скасування заочного рішення можливе лише за наявності двох обставин: 1) відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідно до ч. 6 ст. 76 ЦПК України ( в редакції, що діяв на момент розгляду справи) ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява, додатки до позову і повістки із розписками надсилались до місця утримання ОСОБА_2 до Менської виправної колонії УДПтС України в Чернігівській області. Крім того, 10.12.2015 року і повторно 18.01.2016 року судом надсилались листи з проханням про вручення засудженому ОСОБА_2 під розписку копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви із додатками, повістки з пропозицією йому надати письмові пояснення (визнає чи не визнає позов, підстави заперечень) (а.с. 90, 99). Про отримання Менською виправною колонією і ОСОБА_2 матеріалів і повісток в судові засідання на 16.12.2015 року, 18.01.2016 року, 10.02.2016 року, 03.03.2016 року, 11.04.2016 року, 11.05.2016 року, 13.05.2016 року 01.06.2016 року свідчать рекомендовані повідомлення про вручення (а.с. 91, 92, 106а-106б, 111, 158-159, 203-204).

Таким чином, твердження, що ОСОБА_2 не знав про те, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа № 127/27335/15-ц, а підпис в розписках про отримання повісток на а.с. 106б,159 стоїть не його, є безпідставними.

Судом було вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача і в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с. 79), а також в листах від 10.12.2015 року (а.с. 80) та 18.01.2016 (а.с. 99) року запропоновано надати письмові пояснення відносно позову прокурора. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом і не подав письмові заперечення.

Тому в силу ст.ст. 224-226 ЦПК України ( в редакції, що діяв на момент ухвалення рішення) було постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.

Крім того, до заяви про перегляд заочного рішення доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, відповідач ОСОБА_2 також не подав.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться докази, що були досліджені судом в судових засіданнях, про незаконні виплати на підставі постанов у справах № 2а-262/07 та № 2а-202/07 за рахунок бюджетних коштів в загальній сумі 6 485 644,45 грн.

Зокрема, вироком Летичівського райсуду Хмельницької області від 22.01.2013 року встановлено, що внаслідок неправосудних постанов про задоволення вимог у справах № 2а-262/07 і № 2а -202/07 за рахунок бюджетних коштів проведено незаконні виплати в загальній сумі 6 485 644,45 грн., що в 25 186 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і державі спричинено тяжкі наслідки. Судом були досліджені повідомлення до доручення на одноразову виплату пенсій у справі № 2а-262/07 і розрахунки доплат за рішенням у справі № 2а-202/07, що проведені установами «Ощадбанку», і описані у вироку.

Матеріали кримінального провадження № 1-2/13 відносно ОСОБА_2 витребовувались Вінницьким міським судом для огляду (а.с. 100), однак з технічних причин не були надані (а.с. 105). Разом з тим, представник позивача знайомився з матеріалами кримінального провадження і надав для залучення до матеріалів даної справи докази: повідомлення до доручень на одноразові виплати, протоколи виїмки від 17.06.2009 року (а.с. 135), 28.10.2009 року (а.с. 136-154), інформацію ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо сум виплат за постановами № 2а-202 та № 2а-262 (а.с. 171-184) тощо.

В силу ст. 60 ЦПК України (в редакції, що діяв на момент ухвалення рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції, що діяв на момент ухвалення рішення) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому при ухваленні рішення 01.06.2016 року судом були досліджені і оцінені в сукупності всі надані докази у справі, враховані норми ЦПК щодо доказування, на підставі яких суд дійшов висновку про задоволення позову.

Інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, заявник ОСОБА_2В не надав.

Також суд вважає безпідставним твердження заявника про неправильне застосування у даних правовідносинах ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто на підставі ст. 1166 ЦК України.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №925/1112/17.

Предметом даного позову у справі № 127/27335/15-ц є відшкодування шкоди, завданої державі, внаслідок незаконних рішень, що також встановлено вироком суду. Тому Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" застосуванню до даних правовідносин не підлягає.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, підстав для перегляду заочного рішення від 01.06.2016 року, немає.

Разом з тим, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу ОСОБА_2, що відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 01.06.2016 року у справі № 127/27335/15-ц за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Повне судове рішення складене 25.02.2019 року.

Суддя: