Справа № 357/9368/19
У Х В А Л А

іменем України

26 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника скаржника Березюк Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року скаржник акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, ОСОБА_1 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на наступні обставини.

На примусовому виконанні Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває на виконанні виконавчий лист №2-937, виданий 22.02.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу в сумі 351536,74 грн.

31.03.2010 року Білоцерківським МВДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження №18345266 з примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-937 від 22.02.2010 року.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

05.08.2019 року АТ «Ощадбанк» отримав вимогу головного державного виконавця Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київській області від 25.07.2019 року № 50935 про повернення (перерахування) на рахунок відділу (отримувач: Білоцерківський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, код 34846021, МФО: 821018, банк - ГУДКСУ в Київській області, рахунок № НОМЕР_1 ) грошові кошти сумі 223 985,93 грн, отримані в наслідок реалізації нерухомого майна Боржника (квартира АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 ) для подальшого перерахування ОСОБА_2

Вважають дану вимогу незаконною та такою що порушує права АТ «Ощадбанк», як стягувача.

Відповідно до п. 9 розділу І «Інструкції з організації примусового викотами рішень», затвердженої, Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовим особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копі необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Однак, як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київські області № 2-937 від 22.02.2010 року, дане рішення винесено на користь АТ «Ощадбанк про стягнення з ОСОБА_1 , а не навпаки.

В силу вимог п. 9 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень» вбачається, що передумовою виставлення вимоги виконавця повинно бути відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, на виконання якого видано виконавчий лист.

Однак в супереч вимогам даної Інструкції, державний виконавець безпідставно виставляє вимогу, тобто не маючи відповідного рішення суду про стягнення грошових коштів з АТ «Ощадбанк».

Також, відповідно до п. 12 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), у вимозі, виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Як вбачається, отримана вимога оформлена з порушенням вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а саме прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, дати відкриття виконавчого провадження.

Додатково звертають увагу, що в ході примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-937 від 22.02.2010 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» боргу у сумі 351 536.74 грн., було реалізовано нерухоме майно Боржника (предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_3 (протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 . № 1114020 від 12.05.2014. № 1114020/1 від 19.06.2014 року).

Переможцем прилюдних торгів оголошено ОСОБА_2 , який запропонував наступну найвищу ціну.

Кошти, одержані від реалізації вищевказаного майна у сумі 223 985.93 грн. платіжним дорученням міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 11.07.2014 № 1232 зараховано в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк».

Відповідно до ст. ст. 650. 655 та ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу.

Сторонами даної угоди є покупець - учасник прилюдних торгів, та продавець - відділ державної виконавчої служби або спеціалізована організація, яка організовує та проводить публічні торги за договором.

У силу ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Однак в даному випадку АТ «Ощадбанк» є стягувачем, і не є стороною правочину за результатом проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмете іпотеки), належного ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , а отже і не існує правових підстав для повернення отриманих грошових коштів.

Просили суд дії головного державного виконавця Білоцерківського міськрайонного вілл державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацького Руслана Олександровича по винесенню вимоги від 25.07.2019 року вих. № 50935, визнати незаконними, вимогу головного державного виконавця Білоцерківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області () Прохацького Русл Олександровича, від 25.07.2019 року вих. № 50935, скасувати ( а. с. 2-3 ).

Ухвалою судді від 22 серпня 2019 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження за вищевказаною скаргою ( а. с. 11-12 ).

В судовому засіданні представник скаржника Березюк Є.О., яка діє на підставі довіреності ( а. с. 24 ) скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в скарзі, просила скаргу задовольнити.

Представник Білоцерківського МВ ДВСГТУЮ у Київській області Прохацький Р.О., який діє на підставі довіреності ( а. с. 25 ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с. 29 ).

В судовому засіданні, яке відбувалося 17.09.2019 року ( а. с. 26-28 ) державний виконавець Прохацький Р.О. заперечував проти скарги АТ «Державний ощадний банк України», просив відмовити скаржнику в її задоволенні. Додатково, на поставленні запитання погодився з тим, що при складанні вимоги від 25.07.2019 року за № 50935 допущено помилки, що відповідно є порушенням «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні документи суд приходить до висновку, що з боку скаржника десяти денний строк для звернення до суду не було пропущено, оскільки вимогу від 25.07.2019 року отримав скаржник 07.08.2019 року, про що свідчить штамп банку ( а. с. 4 ), а зі скаргою скаржник звернувся до суду 21.08.2019 року, про що свідчить штамп суду ( а. с. 2 ), але поштою зазначену скаргу було направлено до суду 17.08.2019 року, про що свідчить відстеження з відправлення з Укрпошти ( а. с. 9-10 ).

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 20 січня 2010 року ухвалено рішення у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерського відділення № 3715 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерського відділення № 3715 грошові кошти за кредитним договором в сумі 349 716,74 грн. за кредитним договором, з яких: 290 710 грн. основна сума боргу по кредиту; 54 667,25 грн. відсотки; 4 339,49 грн. пеня; судові витрати в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

31 березня 2010 року головним державним виконавцем Прохацьким Р.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18345266 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерського відділення № 3715 боргу в сумі 351 536,74 грн. на підставі виконавчого листа № 2-937, виданого 22.02.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Встановлено, що 07.08.2019 року АТ «Ощадбанк» отримав вимогу головного державного виконавця Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київській області від 25.07.2019 року № 50935 про повернення (перерахування) на рахунок відділу (отримувач: Білоцерківський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, код 34846021, МФО: 821018, банк - ГУДКСУ в Київській області, рахунок № НОМЕР_1 ) грошові кошти сумі 223 985,93 грн, отримані в наслідок реалізації нерухомого майна Боржника (квартира АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 ) для подальшого перерахування ОСОБА_2

Звертаючись до суду з скаргою, АТ «Ощадбанк» вважає вищевказану вимогу виконавця незаконною та такою що порушує права АТ «Ощадбанк», як стягувача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Завданням державної виконавчої служби, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Згідно з даним Законом примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом, покладається на державних виконавців районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби, якими є начальник, заступник начальника, старший державний виконавець, державний виконавець районного, міського (міста обласного значення), районного у місті відділу державної виконавчої служби.

Статтею 5 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з пунктом 1 частинами 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлено, що в ході примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-937 від 22.02.2010 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 351 536,74 грн., було реалізовано нерухоме майно боржника ( предмет іпотеки ), а саме: квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 Переможцем прилюдних торгів оголошено ОСОБА_2 .

Кошти, одержані від реалізації вищевказаного майна у сумі 223 985,93 грн., платіжним дорученням міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 11.07.2014 року № 1232 перераховано на рахунок ТВБВ № 10026/0187 АТ «Ощадбанк».

Встановлено, що в подальшому рішенням суду апеляційної інстанції від 31.03.2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 року, визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації арештованого майна ( предмета іпотеки ) квартира АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1

25 липня 2019 року державним виконавцем на адресу АТ «Ощадбанк» направлено вимогу за № 50935 повернути ( перерахувати ) на рахунок відділу грошові кошти в сумі 223 985,93 грн., отримані внаслідок реалізації нерухомого майна боржника ( квартири АДРЕСА_3 ) для подальшого перерахування ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 9 розділу І «Інструкції з організації примусового викотами рішень», затвердженої, Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовим особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копі необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Однак, як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київські області № 2-937 від 22.02.2010 року, дане рішення винесено на користь АТ «Ощадбанк про стягнення з ОСОБА_1 , а не навпаки.

В силу вимог п. 9 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень» вбачається, що передумовою виставлення вимоги виконавця повинно бути відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, на виконання якого видано виконавчий лист.

Однак в супереч вимогам даної Інструкції, державний виконавець безпідставно виставляє вимогу, тобто не маючи відповідного рішення суду про стягнення грошових коштів з АТ «Ощадбанк».

Також, відповідно до п. 12 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), у вимозі виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

З вимоги виконавця вбачається, що зазначена вимога, яка отримана АТ «Ощадбанк» оформлена з порушенням вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а саме прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, дати відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні, яке відбувалося 17.09.2019 року державний виконавець ОСОБА_3 Р ОСОБА_4 О. погодився з тим, що вимога № 50935 від 25.07.2019 року дійсно оформлена з порушенням вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а саме прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, дати відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної справи знайшло своє підтвердження того, що вимога виконавця від 25.07.2019 року, яка спрямована АТ «Ощадбанк», винесена з порушеннями.

У відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до суду; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга АТ «Ощадбанк» є цілком обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 5, 18, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 18, 81, 82, 130, 263, 448-451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. ст. 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацького Руслана Олександровича по винесенню вимоги від 25.07.2019 року за вих. № 50935, незаконними.

Вимогу головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацького Руслана Олександровича по винесенню вимоги від 25.07.2019 року за вих. № 50935, - скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення ( враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України ). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 01 жовтня 2019 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов