КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/2882/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3727/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Нагули Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року у складі судді Ярошенка С.М.,

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 27 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю двох транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1, яким керувала водій ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу ЗАЗ 110378-40, д.н.з.НОМЕР_1, була застрахована згідно Полісу №АЕ/3570057 від 05 червня 2015 року.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року у справі №376/2303/15-п, винною у вищевказаному ДТП визнано ОСОБА_2, а згідно довідки ДАІ №75391306 автомобіль «Seat Leon», д.н.з.НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження, які відповідно до протоколу-узгодження розміру страхового відшкодування, страхового акту № ДКЦВ -10738 від 15 лютого 2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 15 лютого 2016 року склали 14 126 грн. 67 коп.

Позивач також зазначав, що 28 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке їй було відшкодовано згідно платіжного доручення від 03 березня 2016 року №3812.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а 08 квітня 2016 року відповідачу направлено лист №531 УСГ/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, між тим, вказаної суми заборгованості сплачено не було, позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 14 126 грн. 67 коп. та 1600 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року позов ПАТ «СК «Українська страхова група» задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд прийшов до помилкового висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи по суті. Крім того, не врахував наявність у відповідача поважної причини неповідомлення страховика про факт ДТП, а саме перебування на лікуванні у стаціонарі з наступного після ДТП дня і до 11 листопада 2015 року, та не надав належної оцінки повідомлення страховика про факт ДТП на наступний день після такої пригоди, яке було здійснено іншим учасником ДТП.

Посилаючись на вказане та відсутність у нормах, на які посилається позивач, системного зв'язку, внаслідок якого у нього могло виникнути право на регрес, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представник ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля ЗЛЗ 110378-40, державний номерний знак НОМЕР_3, яким керувала водій ОСОБА_2, та автомобіля «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_3 (а.с.6-7).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу ЗАЗ 110378-40, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована згідно полісу №АЕ/3570057 від 05 червня 2015 року (а.с.5).

Відповідно до постанови №376/2303/15-п Сквирського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля ЗАЗ 110378-40, державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_2, правил дорожнього руху, а саме: здійснюючи рух заднім ходом не звернулася за допомогою до інших учасників дорожнього руху, допустила зіткнення з припаркованим автомобілем «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_4, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушила п.2.3 б 10.9 Правил дорожнього руху (а.с.17).

Згідно довідки ДА1 №75391306 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_4, власником якого с ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження (а.с.15-16).

28 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.13).

Відповідно до протоколу-узгодження розміру страхового відшкодування, страхового акту №ДКІДВ-10738 від 15 лютого 2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 15 лютого 2016 року, сума страхового відшкодування склала 14126 грн. 67 коп., яку виплачено потерпілій з платіжного доручення від 03 березня 2016 року №3812 (а.с.18,19).

08 квітня 2016 року відповідачу направлено лист № 531 УСГ/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування (а.с.21).

Відповідач кошти не сплатила.

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його обґрунтованості.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже, остільки відповідача ОСОБА_2 як особу, винну в ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності; ПАТ «СК «Українська страхова група» сплатило страхове відшкодування потерпілій особі, розмір страхового відшкодування, сплачений страховиком, не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.376 ЦПК України).

Судом першої інстанції не правильно застосовано підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 та пункт «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також не враховано правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, у зв'язку з чим постановлене по справі судове рішення підлягає скасуванню.

За таких обставин, по справі слід ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Нагули Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: