ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1756/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р. Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Споживчий Центр» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

Позов обґрунтований наступними обставинами. 21.08.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ «Споживчий Центр» укладено кредитний договір № 21.08.2017-100002117, за умовами якого позивачем отримано кредит в сумі 7000 грн. на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором.

Позивач вказує, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про захист персональних даних». Порушення вимог закону обумовлене тим, що працівники відповідача належним чином не ознайомлювали позивача з умовами договору, оформлення якого тривало декілька хвилин, після чого позивальник не володіючи спеціальними знаннями в галузі права підписав оспорюваний правочин не усвідомлюючи його наслідки. Умови кредитного договору є неприйнятними для позивача та не відповідають принципу правової визначеності.

Оскільки умови оспорюваного правочину суперечать чинному законодавству України, враховуючи обґрунтування викладені в позовній заяві та підстави позову, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.12.2018 відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 14.01.2014 у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору на розгляд іншому суду - відмовлено.

11.01.2018 представником відповідача надано Відзив на позов, за яким він просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2017 між ОСОБА_3 та ТОВ «Споживчий Центр» укладено кредитний договір 100002117, за умовами якого позивачем отримано кредит в сумі 7000 грн. на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором.

Позивач посилаючись на численні порушення вимог закону відповідачем при оформленні оспорюваного правочину просив позов задовольнити.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1-2 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, вказаних дій позивач не вчинила та уклала кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-511цс15, від 02.12.2015р. та у справі №6-1341цс15 Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст. 15 та ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит.

Позивач відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Також, позивачем був отриманий один примірник кредитного договору, що також може слугувати підтвердженням повідомлення про всі умови кредитування передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». В тому числі судом враховано, що позивач не скористалася своїм правом на дострокове розірвання договору.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує на те, що ОСОБА_3 та ТОВ «Споживчий Центр» уклали понад тридцять договорів кредиту з аналогічними умовами, що додатково слугує обізнаністю позивача про умови кредитного договору.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень ч. 1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ст. 628 ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з умов кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору, а отже, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про усі умови кредитування, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, посилання у позовній заяві на те, що відповідачем при укладенні договору істотно порушено вимоги щодо укладення кредитного договору, зокрема, на те, що відповідач мав надати необхідну, доступну, достовірну інформацію щодо продукції та з питань кредитних умов, на яких укладається договір та наслідків невиконання позичальником умов договору, не надав консультації з питань виконання ним умов договору, обсяг інформації у договорі є об'ємним та потребує часу на вивчення є твердженнями позивача та спростовуються його особистим підписом на оспорюваному правочині.

Позивачем не надано достовірних доказів про те, що умови кредитного договору є несправедливими.

Порушень відповідачем вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про захист персональних даних» судом не встановлено.

При укладенні оспореного договору, беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту, обидві сторони за договором повинні були усвідомлювати всі обставини, пов'язані з виконанням договору.

Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мицик Ю.С.