П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/10876/18

Провадження № 22-ц/4815/208/19

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: Ковальов І.М.

Місце, дата і час ухвалення рішення суду:

22.11.2018 у м. Рівне о 10 год. 44 хв.

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.;

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк";

відповідач 1: ОСОБА_2;

відповідач 2: ОСОБА_3;

представники учасників справи: позивача - ОСОБА_4;

за участі:

представника позивача - ОСОБА_4;

представника ОСОБА_3 - адвоката Костюковича Сергія Івановича;

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк" або банк) з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості. Позов мотивувало тим, що 15 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (після зміни назви - ПАТ "Універсал Банк") та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №07-126-КФ-2007. В порядку забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 15 березня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1.

Рішенням Рівненського міського суду від 13 жовтня 2009 року, що набрало законної сили, з відповідачів на користь банку стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 170 529,71 грн. та судові витрати у розмірі 1 952 грн., а всього - 172 481,71 грн. Рішення суду відповідачами не виконано, а заборгованість за кредитним договором не погашена. Вважало, що боржники не звільнені від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання, а тому зобов'язані сплачувати проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами, тобто до моменту повного повернення кредиту.

З наведених міркувань просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість по нарахованих відсотках за кредитним договором №07-126-КФ-2007 від 15 березня 2007 року за період з 10 травня 2015 року по 21 травня 2018 року в сумі 7 854,57 доларів США; пеню, нараховану за період з 10 липня 2017 року по 21 травня 2018 року, в сумі 130 753,15 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 5 043,02 грн.

У поданому на позовну заяву відзиві відповідачі заявлений позов не визнали. Вважали, що після набрання рішенням Рівненського міського суду від 13 жовтня 2009 року законної сили, вони понесли відповідальність за заборгованістю по кредиту, відсотках та пенею. Тому банк не вправі пред'являти позов з тими самим вимогами. Окрім того, в квітні 2009 року позивачем направлялися вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, чим було змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором з 14 березня 2027 року на 18 травня 2009 року. Не погоджувались і з наданим банком розрахунком, адже не обґрунтовано розмір процентної ставки на заборгованість. Також зазначали, що позов неможливо задовольнити в зв'язку із припиненням договору поруки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного банку заборгованість по нарахованих відсотках за кредитним договором №07-126-КФ-2007 від 15 березня 2007 року за період з 10 травня 2015 року по 21 травня 2018 року в сумі 7854,57 доларів США, що еквівалентно на день прийняття рішення 218 200,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку пеню, нараховану за період з 10 липня 2017 року по 21 травня 2018 року, в сумі 130 753,15 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на банку сплачений судовий збір в розмірі 5 043,02 грн.

На рішення суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, що полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не було враховано висновків щодо застосування норм права, викладених у пунктах 54, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 . Вважав, що з 18 травня 2009 року банк в односторонньому порядку змінив умови договору та зобов'язання щодо строку його дії шляхом направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Оскільки законодавством не передбачено нарахування відсотків за користуванням кредитом поза строком його дії, тому їх стягнення є незаконним. Помимо того, рішенням Рівненського міського суду від 13 жовтня 2009 року вже було достроково стягнуто заборгованість за кредитом, відсотки та пеню. На його думку, заявлений позивачем розмір позовних вимог недоведений і останній не виконав покладений на нього процесуальний обов'язок доказування обставин справи. Щодо суду попередньої інстанції, то ним не перевірено правомірності та можливості нарахування позивачем відсотків за користуванням кредитом в іноземній валюті та пені.

З огляду на викладене просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У поданому відзиві представник ПАТ "Універсал Банк", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що підстави, зазначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України, не припиняють зобов'язань після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Належним чином виконане зобов'язання є тоді, коли воно прийняте кредитором, внаслідок чого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Заявником не враховано, що згідно з п. 4.4 кредитного договору допускалось нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості, що вірно встановив місцевий суд.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи скаржника, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 15 березня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №07-126-КФ-2007.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору за цим договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на таких умовах: сума кредиту - 30 600 доларів США; термін кредиту - 240 місяців; дата погашення кредиту - 14 березня 2027 року; процентна ставка - 12,5 відсотків річних.

В порядку забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 15 березня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1.

В подальшому, 23 квітня 2008 року, між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору №07-126-КФ-2007.

Рішенням Рівненського міського суду від 13 жовтня 2009 року у цивільній справі №2-8323/09 за позовом ВАТ "Універсал банк" з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 170 529,71 грн. та судові витрати у розмірі 1 952 грн., а всього - 172 481,71 грн.

У зв'язку з існуванням непогашеної заборгованості за кредитним договором у червні 2018 року представник ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду з указаним позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя передбачених кредитним договором процентів за користування коштами, а також пені за несвоєчасне виконання його умов.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України, а також сплати боржником процентів. При цьому послався на постанови Вищого господарського суду України від 14 вересня 2010 року №36/358, від 16 лютого 2011 року № 17/177-10 та постанову Верховного Суду України від 04 липня 2011 року №13/210/10.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитись не може.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, зазначала, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а кредитор набуває право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у виді стягнення процентів та неустойки на підставі договору.

Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суд.

Тобто зазначена правова позиція Великої Палати Верховного Суду є обов'язковою для судів нижчестоящих інстанцій, адже спрямована на єдність та однаковість національної судової практики при вирішенні подібних правовідносин.

Умовами пункту 10.4 кредитного договору №07-126-КФ-2007 від 15.03.2007 передбачено, що вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника. Сторони досягли згоди, що датою, якою починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена в повідомлені з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним.

Отже, за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк банк використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У цьому разі вимога про сплату процентів від суми позики, визначена ч. 1 ст. 1048 ЦК України, має застосовуватися до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Щодо нарахування пені, то необхідно зважати на вимоги ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (ст. 610, п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим, відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Між тим, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом та пеню за порушення договірних умов припинилося з достроковою зміною строку дії договору кредиту, тому необґрунтованою є вимога позивача про їх стягнення із відповідачів на користь ПАТ "Універсал Банк".

За наведених обставин не може колегія суддів погодитися із запереченнями банку проти задоволення апеляційної скарги, які полягали в доведенні тієї обставини, що існує інша правова позиція, яка унеможливлює застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що зафіксовані у постановах від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, та від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦПК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних відносин уваги на викладене не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Спонуканням для прийняття постанови про залишення позовних вимог без задоволення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що сприяло застосуванню норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року скасувати повністю.

Публічному акціонерному товариству "Універсал Банк" відмовити повністю в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач: Публічне акціонерне товраиво "Універсал Банк"; 04114 м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19; код банку: 322001; .

Відповідач: ОСОБА_2; місце прож.: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3; місце прож.: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: об 11 год. 10 хв. 27.02.2019.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків