Справа № 635/9443/18
Провадження 2/635/1342/2019
27 вересня 2019 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Назаренко О.В.
за участю секретаря Літінської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, Головного управління Держаної казначейської служби у Харківській області, третя особа слідчий СВ Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Катунін Г.В. про відшкодування моральної шкоди,
Позивач посилається на те, що на протязі року через протиправні дії відповідача та фактичне ігнорування обов`язку розслідування справи, він позбавлений доступу до правосуддя, можливості ефективного захисту своїх прав, що завдає йому значної матеріальної шкоди. Вважає, що завдана йому моральна шкода від дій посадових осіб виражається в систематичних, діях в приниженні моєї гідності, систематичних і триваючих моральних стражданнях за наявності необхідності відстоювати свої права, порушенні його нормального ритму життя, зневіри до правоохоронних органів, до принципу верховенства права в державі, страху за те, що відносно нього можуть вчиняти будь-які протиправні дії, він же може лише писати скарги та терпіти знущання, що призводить до постійної нервозності, втрати спокійного сну, систематичного почуття приниженості, особи, до котрої ставляться зневажливо, соціальний статус котрої в результаті даних дій доведений до нікчемного.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 січня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
21 лютого 2019 року від представника відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України Харківської області Нестеренко І.С., до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі,
26 лютого 2019 року від представника відповідача Головного управління національної поліції в Харківській області відділу правового забезпечення, до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, Чаговеь ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, у разі неявки відповідачів
Представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду відзив та заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явився, надав суду відзив та заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності
Представник третьої особи - слідчий СВ Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Катуніна Г.В, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
27 вересня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи із наступного
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України).
У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у в`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством.
Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.
Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме:
1) наявність шкоди;
2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи;
3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою;
4) вини особи, яка заподіяла шкоду.
При цьому суд виходить з того, що статтями 12,13ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів
Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, пояснень свідків, висновків експертів.
Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних), які містять дані, що мають значення для правильного вирішення спору.
Як вбачається із матеріалів справи, недоліки досудового розслідування, зазначені в ухвалі від 09.11.2018 р. в справі № 635/6874/18 досі не усунуті.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особі, а на державу Україна.
Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, а в подальшому і безпідставне закриття кримінального провадження.
Вказаним позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, призвело до немайнових втрат і з огляду їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тому суд керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір № 01/12-18 від 01грудня 2018 р. про надання професійної правової допомоги, укладений між Позивачем та адвокатом Невольніченком О.О., Акт приймання-передачі послуг від 21 травня 2019 р. до Договору № 01/12-18 від 01грудня 2018 р, квитанція № 21/05-19-1 та розрахунок витрат на правову допомогу на суму 6 000 гривень є підставою для відшкодування витрат на првофесійну правничу допомогу в зазначеному розмірі оскільки такий розмір витрат на правру допомогу є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість) тисяч гривень.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області або до Харківського апеляційного суду.
Відомості, що не проголошуються:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;
представник позивача ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 ;
відповідач - Головне управління національної поліції в Харківській області, код 40108599, місце знаходження м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5;
відповідач - Головне управління Держаної казначейської служби у Харківській області, код 37874947, місце знаходження м. Харків, вул. Бакуліна, б. 18;
третя особа - слідчий СВ Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Катунін Г.В., Харківська область, Харківський район, с. Слобожанське, вул. Першотравнева, 1.
Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2019 року.
Головуючий суддя: О.В. Назаренко