ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/1151/16-ц

провадження № 22-ц/4809/263/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Суровицької Л.В., Черненка В.В.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року, у складі головуючого судді Голосеніної Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частини будинку з господарськими будівлями та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подала змінену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на 3/4 частини будинку з господарськими будівлями та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видане ОСОБА_3

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 02.10.1976 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Починаючи з 1978 року вони почали проживати разом з батьками чоловіка в будинку АДРЕСА_1. Будинок належав батькам чоловіка на підставі договорів купівлі-продажу від 13.03.1963 року 2/3 частини будинку, а від 29.04.1966 року 1/3 частини будинку.

Будинок було збудовано ще в 1936 році і він перебував в аварійному стані, батьки чоловіка запропонували їм за власні кошти збудувати замість старого будинку новий, який буде вже їхнім будинком.

Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за батьком чоловіка, тому саме він звернувся до виконавчого комітету Олександрійської міської ради за дозволом на будівництво нового будинку замість старого. Рішенням №712 від 12.08.1982 року такий дозвіл було надано.

В період з 1982 року по 1988 рік вона та її чоловік за власні кошти збудували одноповерховий жилий будинок площею 87,5 кв.м, який складається із трьох кімнат, кухні, передпокою, комори та веранди, а також господарські будівлі: літню кухню, веранду, сарай, вбиральню та погріб.

Крім того, вони встановили нову огорожу, ворота та заасфальтували подвір'я домоволодіння. Проте, що всі роботи було проведено за їхні кошти свідчать копії квитанцій та накладних на виписку будматеріалів, виданих на ім'я її покійного чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько чоловіка - ОСОБА_4 - помер.

Акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництвом жилого будинку і господарських будівель отримали вже після смерті ОСОБА_5

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 отримала мати чоловіка - ОСОБА_6

Зазначала, що її чоловік хоча й був також спадкоємцем за законом першої черги і був зареєстрований та проживав разом з батьком за однією адресою, однак права на спадщину не заявляв, щоб не образити матір.

Після смерті батька чоловіка вони й надалі проживали разом з його матір'ю, доглядали та утримували її.

Крім того, вони були впевнені, що спірний будинок належить також і їм, а право власності чоловік оформить після смерті матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати чоловіка - ОСОБА_6 та стало відомо, що вона за життя склала заповіт на все належне їй майно на користь брата чоловіка - ОСОБА_3, який 23.05.2014 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

В лютому 2013 року її чоловік захворів і проходив курс лікування, а тому не мав змоги займатись питаннями щодо визнання права власності на вказаний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_7, а тому вона вважає, що має право власності на частину будинку з господарськими будівлями, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом підлягає визнанню частково недійсним.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на його безпідставність через те, що позивач не зверталася із вимогою про прийняття нею спадщини в порядку спадкової трансмісії, як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вказує на те, що спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності їхній родині, а саме їй, її чоловіку та батькам чоловіка, а тому вважає, що вона має право на частину в спірному будинку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зазначав, що за життя його мати - ОСОБА_6 склала заповіт на все належне їй майно на користь нього та брата. Вказував, що він звернувся із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері і йому було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованої за адресою АДРЕСА_1. Також зазначив, що свідоцтво на право спадщини на іншу 1/2 частини житлового будинку не видавалося. Крім того, вказує, що брату було відомо про отримання ним свідоцтва на 1/2 частини будинку. Вважає, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи у відповідності до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

ОСОБА_1 звертаючись із позовом до суду про визнання за нею права власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом посилалася на те, що будинок будувався нею із чоловіком для спільного користування, за спільні кошти, а тому є їх спільною власністю в рівних долях.

Під час судового розгляду справи встановлено, що чоловік позивачки - ОСОБА_7 на час смерті власника будинку свого батька - ОСОБА_5 проживав в спірному будинку і вів із ним спільне господарство.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ,вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_7 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном.

Такі ж самі правові наслідки відбулися і у зв'язку із смертю матері чоловіка позивачки.

За таких обставин особи, що були членами сім'ї чоловіка позивачки та є його спадкоємцями першої черги мають право на спадщину за фактом постійного проживання з ним у зазначеному будинку однією сім'єю навіть і за відсутності офіційного звернення до нотаріуса про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Крім того, з пояснень позивачки та матеріалів справи вбачається, що її син - ОСОБА_8 постійно проживав, як до так і після смерті батька - ОСОБА_9 у спірному будинку ( том 1 а.с. 17).

ОСОБА_8 (син позивачки) також є спадкоємцем першої черги ОСОБА_9, у розумінні ст. 1268 ЦК України і фактично прийняв спадщину.

За таких обставин будь - яке судове рішення у справі вплине на обсяг прав та обов'язків сина позивачки -ОСОБА_8.

Проте, звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 не зазначила свого сина - ОСОБА_8. учасником справи, суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, а при апеляційному розгляді справи залучення до участі є процесуально неможливим.

Таким чином, колегії суддів судової палати, вважає за необхідне шляхом ухвалення нового рішення відмовити у задоволенні даного позову з підстав незалучення до участі у справі учасника спору та неможливості його розв'язання без одного із спадкоємців першої черги - ОСОБА_8.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/4 частину будинку з господарськими будівлями та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

25.02.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Л.В. Суровицька

В.В. Черненко