У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 591/3694/19

провадження № 61-17245 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису право власності на об`єкт нерухомого майна,

В с т а н о в и л а:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Зарічного раойнного суду м. Суми з позовом до комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити АТ «Альфа-Банк» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного об`єкта нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що відповідач може відчужити спірне майно, та відповідно невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково: накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до часу вирішення судової справи по суті.

Постановою Сумського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року залишено без змін.

17 вересня 2019 року представникАТ «Альфа-Банк» - Воронцова М. В., надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 серпня2019 року.

У касаційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» - Воронцова М. В., просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права. Крім того, заявник зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить мотивів щодо задоволення заяви про забезпечення позову, відсутня аргументація про необхідність застосування вказаного обмеження та не здійснена належна оцінка доказів при розгляді заяви. Також заявник зазначає, що даний вид забезпечення позову є неспівімірним із заявленими позовними вимогами та відповідно порушуються права відповідача як іпотекодержателя на розпорядження цим майном. Разом із цим, заявник вказує, що судами необґрунтовано зазначено, що забезпечення позову здійснюється для унеможливлення відчуження спірного майна, оскільки доказів цього позивачем суду не надано, а тому відсутні правові та фактичні підстави для забезпечення позову.

Відповідно до частини третьоїстатті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та представник АТ «Альфа-Банк» - Воронова М. В., порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови Сумського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року отримано лише 27 серпня 2019 року.

На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, засвідчену копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 723 (відправник листа - Сумський апеляційний суд, отримувач - АТ «Альфа-Банк».), та засвідчену копію інформаційної довідки із сайту «Укрпошта», з яких убачається, що відповідне судове рішення надіслано 20 серпня 2019 року та отримано адресатом 27 серпня 2019 року.

Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань АТ «Альфа-Банк» його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Установивши, що між сторонами існує спір,предметом якого є право власності на відповідне нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1), суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність тимчасового обмеження реалізації власником оспорюваного права власності на спірне майно, шляхом накладення заборони на відчуження відповідного майна до часу встановлення законності чи незаконності позбавлення позивача права власності та отримання у власність відповідного майна нинішнім власником, з метою забезпечення виконання ймовірного судового рішення та збереження спірного майна у нинішнього власника.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права власності заявника, оскільки жодним чином не обмежують реалізацію власником права власності в частині володіння та користування його майном.

На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем відповідної заяви, судом першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Що стосується доводів касаційної скарги про відсутність належної аргументації в ухвалі суду першої інстанції про забезпечення позову щодо застосування відповідних заходів та неналежною оцінкою доказів судом при розгляді даної заяви, то вони спростовуються змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в якій чітко та обгрнутовано викладено мотиви та підстави задоволення заяви по забезпеченню позову.

Не заслуговують на увагу доводи, зазначені в касаційній скарзі в частині того, що позивачем не доведено вчинення дій АТ «Альфа-Банк» як власником спірного майна щодо його відчуження, оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та направлені на убезпечення відповідних осіб від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із відчуженням спірного майна нинішнім власником, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.

Зазначені заявником в його касаційній скарзі інші аргументи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

В силу пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Поновити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» строк на касаційне оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року та постанови Сумського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису право власності на об`єкт нерухомого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов