Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 283/302/18

провадження № 61-48522 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року (у складі суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М. та Микитюка О. Ю.)

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

На обґрунтування вимог зазначила, що з 10 квітня 2001 року була прийнята на посаду провідного спеціаліста з питань членства та страхових внесків Малинського відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. 1 жовтня 2014 року була переведена на посаду завідувача сектору обліку страхувальників, а з 1 серпня 2017 року переведена до Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму.

19 грудня 2017 року відповідач видав наказ № 427-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 29 грудня 2017 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача наказом № 490-к від 29 грудня 2017 року дату звільнення перенесено на перший день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом № 02-6к від 16 січня 2018 року «Про проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 » визначено, що останній день роботи 16 січня 2018 року є датою її звільнення.

Вважає звільнення та процедуру його проведення незаконною, оскільки персональне письмове попередження про скорочення її посади позивачка не отримувала, а також вона не була попереджена про майбутнє вивільнення за два місяці. Крім того, листом №10-220 від 25 жовтня 2017 року її було попереджено про зміни в організації виробництва та праці, зміну істотних умов праці на підставі наказу № 90-ос від 24 жовтня 2017 року «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці», зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення з посиланням на статтю 32 КЗпП України у разі відмови від продовження від роботи в нових умовах праці. Також як працівник з тривалим, безперервним стажем роботи - 16 років та 9 місяців вважає, що має переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками.

Просила скасувати накази № 427-к від 19 грудня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та №02-6к від 16 січня 2018 року «Про проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 », поновити її на посаді головного спеціаліста з обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму у Малинському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 16 січня 2018 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на дату ухвалення судового рішення, а також судові витрати понесені на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року позов задоволено. Скасований наказ про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на роботі, стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36 013,60 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності із частиною 1 статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, суд першої інстанції виходив також із того, що відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задоволено частково, рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 16 січня 2018 року на 19 лютого 2018 року.

Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17 січня по 19 лютого 2018 року в розмірі 10 804,08 грн, а на користь держави судовий збір в розмірі 1 409, 60 грн.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював, та дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову та зміні дати звільнення на 19 лютого 2018 року, стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 січня по 19 лютого 2018 року в розмірі 10 804, 08 грн (450,17грн х 24 робочих дні).

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що доводи ОСОБА_1 про її переважне право щодо залишення на роботі необґрунтовані, оскільки питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Однак посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році та відсутня у штатному розкладі, чинному з 1 січня 2018 року.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати постанову Апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, яка суперечить вимогам чинного законодавства України, а висновки суду апеляційної інстанції на невідповідність обставинам справи, оскільки їй не пропонувались вакантні посади, які були на момент дії попередження її про звільнення, а на ці посади були прийняті нові працівники.

Також не дотриманий двомісячний строк попередження про її наступне звільнення.

Суд безпідставно зменшив розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, що не відповідає висловленої правової позиції у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (6-511цс16).

Відзив на касаційну скаргу

14 січня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що постанова Апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року є законною, обґрунтованою та прийнята на підставі наявних у справі доказів і з урахуванням практики розгляду судами спорів у сфері трудових правовідносин. А відповідач в свою чергу, є таким, що виконав вимоги статті 49 КЗпП України, оскільки не мав змоги працевлаштувати позивачку. Також управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області зазначає, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та зводиться до переоцінки доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що ОСОБА_1 з 1 серпня 2017 року була прийнята в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Малинському районі на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

24 жовтня 2017 року наказом № 90-ос управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» наказало відділ кадрів до 1 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління та начальникам відділень управління до 27 жовтня 2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.

25 жовтня 2017 року позивачка була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 1 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення.

22 грудня 2017 року Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції фонду соціального страхування України було надано згоду на розірвання трудового договору з працівниками виконавчої дирекції Фонду, визначеними в додатку до подання виконавчої дирекції фонду соціального страхування України № 10-1181 від 19 грудня 2017 року на масове звільнення працівників, серед яких також визначений позивач, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників.

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області № 427-к від 19 грудня 2017 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області з 29 грудня 2017 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

16 січня 2018 року у зв`язку з перенесенням дати звільнення ОСОБА_1 , яка на день звільнення перебувала на лікарняному, наказом відповідача № 02-6к проведено остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , враховуючи що датою звільнення є 16 січня 2018 рік.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що судове рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши доводи касаційної скарги ОСОБА_2 . Верховний Суд у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в пункті 1 статті 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне вивільнення працівники персонально попереджаються не пізніше, ніж за два місяці (статті 492 КЗпП України).

Відповідно до частин 1 та 3 стаття 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).

Крім того, при відсутності роботи з відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У разі, якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Управління, як роботодавець виконало вимоги частини 3 статті 492 КЗпП України, так як роботи за відповідною професією чи спеціальністю для позивачки не було (вакантні посади відсутні), про що її було повідомлено, а інформація про масове вивільнення працівників була подана територіальному органу Державної служби зайнятості.

Крім того, відповідно до штатного розпису Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області, який вступив в дію 1 січня 2018 року відділ в якому працювала ОСОБА_1 було ліквідовано, а посада, яку вона займала (головного спеціаліста з обліку страхувальників) не була передбачена.

При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Таким чином, апеляційним судом вірно скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову зі зміною дати звільнення на 19 лютого 2018 року та стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 січня по 19 лютого 2018 року.

Отже, виходячи з наведеного посилання ОСОБА_1 на те, що їй не було запропоновано інші вакантні посади, які на час її звільнення були наявні та вона мала переважне право на залишення на роботі є безпідставними, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Малинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, яка була єдиною на підприємстві.

У даному випадку відбулась ліквідація відділу та скорочення посади.

Тобто, переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно зменшено розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, є безпідставними, оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій середньоденна сума заробітку позивачки становить 450, 75 грн. І саме виходячи з цієї суми судом апеляційної інстанції нараховано суму в розмірі 10 804, 08 грн, яку відповідач має спалити на користь позивачки за час вимушеного прогулу за 24 робочі дні, з саме з 17 січня по 19 лютого 2018 року.

Доводи позивачки в касаційній скарзі про те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що відповідачем не дотриманий двомісячний строк попередження про наступне її звільнення, також є безпідставними, оскільки саме з підстав того, що позивачка була звільнено до спливу передбаченого законодавством двохмісячного строку, апеляційним судом було змінено дату звільнення позивачки на 19 лютого 2018 року.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українипередбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петрова