Провадження №2/521/2299/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О .,

при секретарі - Бєрової А.В .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ПрАТ «СК«АХА Страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якому просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 40750,70 гривень, а також судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 31.03.2015 року між AT «СК «АХА Страхування» та АТ ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА було укладено договір добровільного страхування №200ак5юб, згідно якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_1 . 26 серпня 2015 року о 16:00 год. по вул. Розумовська в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Nissan», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та «Volkswagen», д/н НОМЕР_1 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження відповідно до довідки ДАІ та акту огляду пошкодженого ТЗ від 27.08.2013 року. Постановою Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпілий - АТ ДХЛ ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА своєчасно звернувся до ПрАТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП склала 40 750,70 грн., у зв`язку з чим 15.10.2015 року позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 40 750,70 гривень. 22.08.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_1 із заявою про регресні вимоги, однак вказана заява залишилась поза увагою. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, неодноразово до канцелярії суду були надіслані заяви відповідача про перенесення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням у рейсі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2015 року між АТ «СК «АХА Страхування» та АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті №200ак5юб, згідно до умов якого було застраховано автомобіль «Volkswagen», д/н НОМЕР_1 , зі строком дії договору з 00:00 01.04.2015 року по 24:00 31.03.2016 року.

Предметом договору добровільного страхування наземного транспорту за №200ак5юб були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_1 .

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

26 серпня 2015 року о 16:10 год. по вул. Розумовська в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Nissan», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та «Volkswagen», д/н НОМЕР_1 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження згідно Довідки Управління Патрульної служби у м. Одесі та протоколу огляду пошкодженого ТЗ.

Вказана обставина встановлена постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до вимог ст.40-1 КпАП України стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн., згідно ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

На підставі рахунку АдСЧТ02870 від 07.10.2015 року та страхового акту №1.001.15.00865/VESKO21650 від 13.10.2015 року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі 40 750,70 гривень, у зв`язку з чим 15.10.2015 року позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 40 750,70 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №201 175 від 15.10.2015 року, де в графі «призначення платежу» зазначено: страхове відшкодування згідно акту № VESKO21650/2015, АТ ДХЛ Інтернешнл Україна.

Таким чином ПрАТ «СК» АХА Страхування» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

22.08.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_1 із заявою про регресні вимоги, однак вказана заява залишилась поза увагою.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, у позивача після виплати страхового відшкодування настало право на подання регресного позову до водія транспортного засобу марки «Volkswagen», д/н НОМЕР_1 ,а саме до ОСОБА_1 про стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 40750 гривень 70 копійок.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1600 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 979, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 76- 81, 82, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА «Страхування» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, , р/р 0300 в АТ «УкрСиббанк» м. Київ, МФО 351005) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 40 750 (сорок тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА «Страхування» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, , р/р 0300 в АТ «УкрСиббанк» м. Київ, МФО 351005) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до Одеського апеляційного суду в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

27.02.19