ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/357/18

провадження № 22-ц/4809/400/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2018 року у складі судді Панфілової А.В. і

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та просив:

-усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кропивницькому;

-визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом відповідно до Заповіту від 01.10.2010, наданого ОСОБА_6, яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось на день смерті заповідано ОСОБА_4

Позовна заява мотивована тим, що позивач є сином померлої ОСОБА_6, та з заявою звернувся до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1, як спадкоємець щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері ОСОБА_6

13.10.2017 заву зареєстровано у Кіровоградській міській державній нотаріальній конторі № 1, заведена спадкова справа, сформований витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Відповідно до заповіту від 01 жовтня 2010 року, складеного ОСОБА_6, все її майно, де б воно не було і з чого ж воно не складалось на день смерті, заповідано ОСОБА_4

Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2-2244, та посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Шполянською А.О.

Прийняти спадщину відповідно до заповіту позивачу перешкоджають дії сестри ОСОБА_5, яка також звернулася із заявою до тієї ж нотаріальної контори про вступ у спадщину за законом після померлої ОСОБА_6

Позивач проживав з покійною матір'ю та доглядав її, сестра жила в іншому будинку поряд, але з 2008 року з матір'ю та з ним не спілкувалась.

На протязі останніх дев'яти років мати сильно хворіла, в неї був виявлений артрит ніг, 20.07.2016 мати впала та зламала ногу, внаслідок чого в неї був виявлений закритий перелом лівої бердної кістки із зміщенням.

Після надання необхідної медичної допомоги у міському травматологічному пункті мати була доставлена додому де і продовжувала лікуватись.

Весь тягар догляду на матір'ю лежав на позивачу, оскільки вона потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду.

Відповідач повністю самоусунулась від будь-якої допомоги матері, не цікавилась станом її здоров'я та життям, хоча мала для цього всі можливості.

Після смерті матері всі обов'язки пов'язані з організацією і оплатою поховання та супутніх з цим розходів взяв на себе позивач, а тому вважає, що сестра має бути усунута від спадкування.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позивачем не доведено що ОСОБА_5 ухилялась від виконання своїх обов'язків, щодо не надання спадкодавцеві допомоги, яка була у безпорадному стані.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинами справи та вимогам закону, прийнятим з порушенням норм матеріального на процесуального права.

Суд помилково відмовив у задоволенні позову у зв'язку з тим, що фактично існує заповіт від 01.10.2010, який складений ОСОБА_6, яким все її майно на день смерті заповідано позивачу.

Суд не вірно зазначив, що на фоні неприязних стосунків позивач створив умови, в яких відповідач не мала можливості на рівні з ним приймати участі у житті та піклуванні матері.

Суд не врахував вимоги ст. 1224 ЦК України, які передбачають, що не мають право на спадкування особи, які ухилялись від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, і спадкодавець був через похилий вік, тяжку хворобу у безпорадному стані.

Відповідач умисно ухилялася від надання матері будь-якої допомоги, яка хворіла та була особою похилого віку і потребувала уваги саме дочки.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Харченко О.В. підтримали доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_5 та її представник адвокат Звіздун А.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Представник Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13).

ОСОБА_4 звернувся із заявою звернувся до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1, як спадкоємець. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері ОСОБА_6 ( а.с. 11), але спадщину не оформив.

Відповідно до заповіту від 01 жовтня 2010 року, зробленого ОСОБА_6, все її майно, де б воно не було і з чого ж воно не складалось на день смерті заповідано ОСОБА_4 ( а. с. 14).

Спадкодавець розпорядилась всім своїм майном і оформила відповідний заповіт.

При цьому, відповідач є її донькою, яка прийняла спадщину як особа, що має право на обов'язкову частку у спадковому майні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для усунення відповідача від спадкування.

Суд вважає такий висновок правильним та таким, що відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Право на обов'язкову частку у спадщині визначено ст.1241 ЦК України.

За приписами ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивач є спадкоємцем за заповітом, складеного спадкодавцем ОСОБА_6 01.10.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2244, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Шполянською А.О.

Крім позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася відповідач по праві ОСОБА_5 (а.с.78).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Позивач просив усунути відповідача від права на спадкування вказуючи на те, що спадкодавець через похилий вік та хворобу потребувала сторонньої допомоги, яку йому постійно надавав він.

При цьому належних та допустимих доказів, що спадкодавець потребувала сторонньої допомоги саме від відповідача ОСОБА_5 і та маючи можливість її надавати але ухилялася від її надання, позивачем не надано.

З огляду на викладене суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_10 є безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25.02.2019.

Головуючий суддя С.І. Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л. Карпенко