ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/706/18

провадження № 22-ц/4809/101/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С.А., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Панасюк І. В.) від 29 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

25 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 391500 грн., що становить еквівалент 15000 доларів США за курсом НБУ на день пред'явлення позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у травні 2015 року між ним і відповідачем укладено договір позики на виконання якого він передав відповідачу грошові кошти у іноземній валюті в сумі 15000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх, що підтверджується розпискою відповідача. Оскільки договором не було обумовлено точний строк повернення позики, у травні 2018 року позивач направив відповідачу вимогу повернути позику протягом семи днів. Відповідач свої зобов'язання по поверненню позики не виконав.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2018 року позов задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 391500 грн. боргу за договором позики та суму сплаченого позивачем судового збору - 3915 грн.

Суд дійшов висновку, що факт укладення договору позики на суму 15000 доларів США підтверджується розпискою відповідача. Відповідач не довів виконання ним зобов'язання по поверненню позики, а тому, на підставі норм ст. ст. 526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, сума боргу підлягає з нього в еквіваленті у національній грошовій одиниці України - гривні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення.

Відповідач посилається на те, що рішення місцевого суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. На його думку суд не врахував заперечення відповідача на позов, які полягали в тому, що надана позивачем розписка не відповідає вимогам до документів, підтверджуючих наявність боргового зобов'язання, оскільки містить виправлення у даті, що не дає можливості встановити чи це є дата укладення договору, чи дата повернення позики. Крім того суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження та необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про перехід до загального позовного провадження.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти вимог і доводів апеляційної скарги. Він зазначив, що відповідач визнав у суді першої інстанції факт укладення договору позики у травні 2015 року, а тому виправлення у даті складання розписки (16 чи 26 травня 2015 року) не має значення і не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання. Твердження відповідача про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження є безпідставними а відповідне клопотання подане ним поза визначеним законом строком та без будь-якого обґрунтування пропуску такого строку. Крім того, вимагаючи скасування рішення суду першої інстанції, відповідач не вказав бажане для нього рішення апеляційного суду.

Учасники справи повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток (а. с. 110 - 113, 116 - 119) в судове засідання 13 лютого 2019 року. Яким закінчено розгляд справи, не з'явилися. Про поважні причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Згідно наданої позивачем розписки ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 15000 доларів США та зобов'язався повернути їх у зазначений термін.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За змістом частин 1, 2 ст. 274 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ухвалою від 29 травня 2018 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області прийняв рішення здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, але при цьому не жодним чином е мотивував своє рішення, не вказав обставини, які ним враховувалися при прийнятті такого рішення. не взнав справу малозначною з підстав передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, враховуючи, що ціна позову перевищує поріг, встановлений п. 1 ч. 6 ст. 19 цього Кодексу.

При цьому суд не врахував, що позивач не подавав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (ст. 276 ЦПК України).

Суд також проігнорував доводи представника відповідача, викладенні у клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а. с. 58 - 60). У своїй ухвалі від 29 серпня 2018 року 9а. с. 61 - 62) суд вказав з одного боку на пропуск стороною відповідача строку на подання такого клопотання, а з іншого вказав, що він врахову. Предмет та ціну позову і не вбачає у зв'язку з цим ля здійснення розгляду справи в протягку загального позовного провадження.

Апеляційний суд вважає такі висновки взаємовиключними та необґрунтованими. По-перше, суд, всупереч приписам ч. 4 ст. 277 ЦПК України, не встановив відповідачу строк на подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. а тому дійшов безпідставного висновку про пропуск представником відповідача строку на подання такої заяви. По-друге, суд порушив порядок вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. не врахував думку відповідача, ціну позову, значення справи для сторін, характер доказів у справі (зважаючи на заперечення відповідача проти наданої позивачем розписки, виправлення у тексті розписки, наявність клопотання відповідача про призначення експертизи).

З урахуванням таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд помилково розглянув справи в порядку спрощеного позовного, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. а тому, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає обов'язковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умо та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частинами 2 - 4 ст. 545 ЦК України передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зроблено висновок, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

У даній справі позивач на підтвердження своїх вимог надав суду посвідчену ним світлокопію розписки, яку склав ОСОБА_5 про те, що він отримав від ОСОБА_4 (позивача у справі) в борг 15000 доларів США і зобов'язався повернути їх.

Оригінал цієї розписки позивач надав в суд апеляційної інстанції. Наявна у справі світлокопія цього документу відповідає оригіналу.

Зміст цієї розписки вказує на те, що вона видана боржником ОСОБА_5 кредитору ОСОБА_4 за договором позики, підтверджує укладення договору і його умови, а також засвідчує, що на час її складання боржник отримав від кредитора грошову суму в іноземній валюті та містить безумовне зобов'язання боржника повернути отримане в борг.

Наявність у позивача боргової розписки ОСОБА_5 вказує на те, що останній свої зобов'язання щодо повернення позики не виконав.

Згідно змісту розписки ОСОБА_5 зобов'язався повернути отримані в борг кошти у зазначений термін. Проте фактично такий термін договором не встановлений так, як після слова «термін», замість зазначення конкретної дати, стоїть розділовий знак - крапка, яка вказує на кінець речення. Дата, яка вказана двома ряжками нижче поруч з підписом відповідача та його прізвищем і ініціалами являється датою складання документа, а не терміном повернення коштів.

Ніким не обумовлене виправлення у першій цифрі дати складання розписки (порядковий номер числа місяця) не має суттєвого значення і не спотворює зміст цього документа, враховуючи, що відповідач не заперечував факти отримання ним у позивача коштів в борг до складання розписки та визнав у своїй заяві від 07 серпня 2018 року (а. с. 46 - 47) складання ним особисто цієї розписки. Інших обставин, при яких могла бути складена така розписка, відповідач не навів.

Надана позивачем розписки як за формою, так і за змістом не суперечить вимогам закону.

Заявлене відповідачем в суді першої інстанції клопотання про призначення судової технічної експертизи розписки на вирішення якої відповідач просив поставити питання про черговість написання цифр у першому знаку числа складання розписки є недостатньо обґрунтованим так, як відповідач не бере до уваги наявні в тексті розписки розділові знаки (наявність яких ним не оспорюється) та структуру розписки. Відповідач помилково вважає дату складання розписки датою виконання ним зобов'язання, передбаченою договором.

Спір між сторонами щодо дати складання розписки (16 чи 26 травня 2015 року) та визначення початку перебігу позовної давності не має значення у цій справі так, як перебіг позовної давності у цій справі розпочався після спливу тридцятиденного строку з дня пред'явлення позивачем відповідачу вимоги про повернення боргу, а не з дати складання розписки.

Як зазначав раніше суд, це пов'язано з тим, що в розписці не визначено дату, до якої позичальник зобов'язаний був повернути борг.

Враховуючи, що укладеним між сторонами по справі договором позики не визначено строк виконання позичальником зобов'язання повернути отримане в позику, позивач надіслав йому 24 травня 2018 року таку вимогу (а. с. 10 - 11). Однак відомості про отримання відповідачем цієї вимоги у матеріалах справи відсутні.

25 травня 2018 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом у якому сформулював свою вимогу до позивача. Суд, разом з ухвалою про відкриття провадження у справі, надіслав відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів, що підтверджується змістом ухвали суду від 29 травня 2018 року (а. с. 13 - 15), які відповідач отримав і 29 травня 2018 року уклав з адвокатом Волощуком В. В. договір на надання йому правничої допомоги. Розгляд даної справи в суді першої інстанції тривав три місяці, до 29 серпня 2018 року. За час розгляду справи в суді відповідач борг не повернув.

Наявність невиконаного відповідачем зобов'язання всупереч умовам укладено ним договору дає позивачу право вимагати стягнення боргу в судовому порядку, в тому числі стягнення коштів у національній валюті - гривні, за курсом Національного банку України до валюти договору - доларів США, що відповідає змісту ст.. 533 ЦК України.

Позивач довів правомірність і обґрунтованість заявлених ним позовних вимог належними та допустимими доказами, а отже його вимоги підлягають задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв'язку з тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке має наслідком обов'язкове його скасування, оскаржуване рішення підлягає скасуванню не з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Про судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплаченим позивачем за подання до суду позовної заяви (а. с. 10).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають так, як позивач не надав доказів понесених ним витрат.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду апеляційної скарги, сплату якого йому було відстрочено ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року (а. с. 97).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) борг за договором позики в сумі 319500 (триста дев'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. та компенсацію судового збору в сумі 3915 (три тисячі дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір в сумі 5872 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят) дві грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. А. Кіселик

С. І. Мурашко