Ухвала

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 760/18433/16-ц

провадження № 61-49129ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнових збитків у розмірі 21 992,46 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн та судового збору в розмірі 1 102, 42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 жовтня 2015 року о 12 год. 40 хв. у місті Києві по вул. Уманській, 40 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю позивача, який керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, та відповідача, який керував автомобілем марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_2.

Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, а згідно з замовленням-нарядом від 28 листопада 2015 року № ЗН-0000128 та квитанцією від 28 жовтня 2015 року № 1, сума заподіяної шкоди автомобілю позивача становить 40 950,15 грн.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», частина заподіяної шкоди в сумі 23 957,60 грн була відшкодована страховою компанією.

Невідшкодованою на момент розгляду справи, як вказував позивач, була сума в розмірі 16 992,46 грн - частина майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, а також сума в розмірі 5 000,00 грн, сплачена позивачем за послуги зі складання висновку експертного автотехнічного дослідження, який позивач також відніс до майнових збитків.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за майнову шкоду в розмірі 20 342,46 грн та за моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених судових витрат у розмірі 1 102,40 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року в частині відшкодування майнової шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

28 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови у відшкодуванні майнових збитків, завданих в результаті ДТП, і залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди у загальному розмірі 31 992,46 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що апеляційним судом проігнорована судова практика Верховного Суду. Не взято до уваги постанови Верховного Суду від 12 березня 2018 року по справі № 910/5001/17 та від 03 жовтня 2018 року по справі № 686/17155/15-ц; постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по справі № 6-691цс15, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником постановах та оскаржуваних судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справи.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що зазначена справа має для нього виняткове значення, оскільки іншого способу оскарження постанови апеляційного суду, а ніж подання касаційної скарги, чинне законодавство України на встановлює, а тому позивач в принципі буде позбавлений можливості відновлення свого порушеного права, Верховний Суд відхиляє з урахуванням того, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Крім того, право заявника на доступ до правосуддя реалізовано у відповідності до положень статті 124 Конституції України у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийняте у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак