Провадження № 2/127/3504/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Чернілевської Р.В.,

представника відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника Покотила В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсними та скасування рішення, акту, свідоцтва про право приватної власності,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсними та скасування рішення, акту прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку, свідоцтва про право приватної власності та в подальшому змінивши предмет позову (а.с. 126-127) просив суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 р. в частині надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8;

- визнати незаконними та скасувати акт прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11.03.1999 р. та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р. про його затвердження;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 28.06.1991 р. №202 було закріплено за ОСОБА_9 в постійне користування земельну ділянку площею 750 кв.м. по АДРЕСА_1. 05.07.1991 р. управлінням архітектури ОСОБА_9 видано акт про відвід земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 під забудову жилого будинку. В подальшому, виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця видано свідоцтво про право особистої власності спорудження НОМЕР_4 від 15.08.1991 p., що знаходиться по АДРЕСА_1.

09.10.2007 р. позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_8, якому в порядку спадкування перейшов належний ОСОБА_9 на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу. Разом з тим, у зв'язку зі змінами в законодавстві стосовно державної реєстрації речових прав за новими правилами, що діють з 01.01.2013 року, ОСОБА_1 вирішив зареєструвати право власності на належний йому житловий будинок відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Рішенням державного реєстратора йому було відмовлено з підстав, що за даною адресою вже зареєстрований інший жилий будинок.

Позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 р. надано в постійне користування та під залуження ОСОБА_8 для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 697 кв.м. в користування та 166 кв.м. під залуження, що знаходиться по АДРЕСА_1.

25.03.1999 р. рішенням виконкому Вінницької міської ради №304 затверджено акт прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, що в подальшому стало підставою для видачі свідоцтва НОМЕР_5 про право власності на будівлю від 29.03.1999 р.

Як зазначено в акті, будинок збудований нібито в 1989 році, однак акт, яким відведено землю за вищевказаною адресою виданий лише 06.04.1999 року.

Позивач вважає, що рішення №140 від 12.02.1999 р. щодо надання в постійне користування землі, акт про прийняття в експлуатацію, та відповідно свідоцтво про право власності видане ОСОБА_8 є неправомірними, виходячи з наступного.

Стосовно неправомірності рішення №140 від 12.02.1999 p., яким надано в користування та під залуження землю ОСОБА_8 позивач зазначив таке.

Земельна ділянка площею 750 кв.м. по АДРЕСА_1, була відведена під індивідуальну забудову рішенням від 28.06.1991 року №202 ОСОБА_10 і саме останній надано акт про відведення земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 під індивідуальну забудову жилого будинку .

В свою чергу, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому ст. 31 і 32 цього Кодексу (ст. 19 ЗК України). Проте, земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок ОСОБА_9 в неї не вилучалась.

Крім того, в ст. 27 ЗК зазначені підстави припинення користування землею.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених п. 1-8 частини першої та ч. 3 цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Позивач вказував, що право постійного користування земельною ділянкою площею 750 кв.м. по АДРЕСА_1, за ОСОБА_9 на момент прийняття спірного рішення не припинено, ані шляхом вилучення, ані шляхом добровільної відмови землекористувача.

Відтак не зрозуміло з яких підстав рішенням міського голови Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 р. надано в постійне користування та під залуження ОСОБА_8 для обслуговування житлового будинку земельну ділянку, що знаходиться також по АДРЕСА_1. Враховуючи вищенаведене, рішення №140 від 12.02.1999 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 p., яким затверджено акт прийомки до експлуатації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 позивач вказав наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення постанови КМУ від 05.08.1992 p. №449 передбачено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, визначається Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури.

При цьому, у листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999 р. зазначено про наступне: «Зазначеною постановою (449-92-п) встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. У відповідності до цієї постанови ( 449-92-п ) місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України), державними технічними комісіями. Враховуючи викладене вище, Комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

У спірному акті міститься посилання на рішення виконавчого комітету №140 від 12.02.1999 p., яким ніби то надано дозвіл на будівництво житлового будинку, однак в тексті цього рішення вказано, що ОСОБА_8 надано землю в постійне користування та під залуження для обслуговування житлового будинку.

При цьому, «залуження» та «забудова» не є тотожними поняттями.

Разом з тим, в даному рішенні не вказано жодного слова щодо передачі в постійне користування землі по АДРЕСА_1 ОСОБА_8, саме під забудову. Відтак на момент затвердження акту, яким прийнято в експлуатацію новозбудований будинок, рішення, яким відведено земельну ділянку під забудову, було відсутнє, а отже були відсутні і підстави для будівництва жилого будинку на даній ділянці.

Також позивач наголошував, що на момент затвердження акту, за даною поштовою адресою знаходився інший житловий будинок, право власності на який зареєстровано у 1991 році за ОСОБА_9 та саме цій будівлі було присвоєно адресу по АДРЕСА_1, м.Вінниця згідно рішення виконкому Вінницької міської ради №200 від 04.06.1987 р.

При цьому, приймальною комісією не взято вищевказані факти до уваги, а також прийнято в експлуатацію жилий будинок із зазначенням адреси: АДРЕСА_1, збудований ОСОБА_8.

Отже, рішення виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 p., яким затверджено акт про прийняття в експлуатацію жилого будинку по АДРЕСА_1, ділянка площею 863 кв.м. та відповідно сам акт підлягають скасуванню.

Щодо скасування свідоцтва НОМЕР_5 про право власності на будівлю від 29.03.1999 p., яке видано ОСОБА_8, позивач зазначав наступне.

Порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб на час виникнення спірних правовідносин регламентувався Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству №56 від 13.12.1995 р. (далі - Правила №56).

Відповідно до п. 1.4 Правил №56, державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток №1), за рахунок коштів власників нерухомого майна.

До об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку (п. 1.5 Правил №56).

Згідно п. 1.6 Правил №56 передбачено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації.

Із положень розділу 2 Правил №56 випливає, що реєстрація поділяється на первинну та поточну. Первинна реєстрація це така, коли об'єкту, що реєструється, надається порядковий реєстровий номер вперше. При поточній реєстрації окремий реєстровий номер не надається, а використовується реєстровий номер, що встановлений при первинній реєстрації.

При цьому жилий будинок ОСОБА_8 реєструвався вперше, отже здійснювалась саме первинна реєстрація.

Разом з тим, як зазначалось раніше, рішенням №140 від 12.02.1999 р. ОСОБА_8 надано земельну ділянку в постійне користування та під залуження для обслуговування житлового будинку.

При цьому, немає жодних рішень про відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 на час прийняття в експлуатацію житлового будинку та видачі спірного свідоцтва.

Також позивач зазначав, що рішення про надання в постійне користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8, не міститься в переліку правовстановлюючих документів, визначеного Інструкцією №121 та Правилами №56. При цьому, рішення про відведення земельної ділянки чи акт про право власності у ОСОБА_8 на час видачі спірного свідоцтва були відсутні.

Згідно п. 1.10 Інструкції №121 у державній реєстрації об'єкта нерухомості, може бути відмовлено якщо: а) правовстановлювальний документ не передбачений цією Інструкцією; б) у правовстановлювальному документі відсутні потрібні реквізити (місто, в якому розташований об'єкт нерухомого майна, найменування юридичної особи чи прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, розмір власності і т.і.); в) форма правовстановлювального документа не відповідає формі, передбаченій чинним законодавством.

Отже, як видно, якщо правовстановлювальний документ не передбачений цією Інструкцією, або не відповідає формі, це є підставою для відмови у реєстрації.

Пункт 2.8 Інструкції №121, зокрема якщо в правовстановлювальному документі не вказана адреса, тому що об'єкт нерухомого майна взагалі не має її, то зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування, який присвоює цьому об'єкту адресу відповідно до місця розташування.

Тут слід зазначити, що новозбудованому об'єкту не було присвоєно жодної адреси, докази присвоєння в матеріалах інвентарної справи відсутні, при цьому ОСОБА_8 зареєстрував свій жилий будинок за адресою, за якою вже був зареєстрований інший жилий будинок.

Даний факт спричинив фактично подвійну реєстрацію за однією адресою двох різних об'єктів нерухомості, що належать/належали різним власникам від самого початку реєстрації на праві приватної власності.

Окремо звертав увагу й на те, що, як зазначалось вище по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами).

При цьому, як вказано в акті про прийняття в експлуатацію, жилий будинок ОСОБА_8 збудований у 1989 році, відтак такий висновок має бути в матеріалах інвентарної справи, однак такий відсутній.

За таких обставин, враховуючи вищевказане, беручи до уваги відсутність рішення про відведення земельної ділянки ОСОБА_8 під забудову, свідоцтво про право власності НОМЕР_5 від 29.03.1999 р. видано з численними порушеннями, відтак підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Чернілевська Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 93-96), просили позов задовольнити.

На запитання суду представник позивача - адвокат Чернілевська Р.В. пояснила, що ОСОБА_1 не звертався до КП «ВМБТІ» щодо вирішення питання про впорядкування адреси. Також зазначила, що скасувавши п. 2 рішення Виконавчого комітету ВМР №140 від 12.02.1999 р., акт прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку від 11.03.1999 р. та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р. про його затвердження, свідоцтво про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. у позивача будуть в майбутньому підстави для скасування договору купівлі-продажу, договору дарування третіх осіб.

Представник відповідача - виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного позову, надав суду пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву (а.с. 52-54).

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник Покотило В.М. позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити, пославшись на обставини викладені у письмових поясненнях (а.с. 82-86).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З наданих сторонами доказів та оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи №21587 на 138-ми аркушах на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 судом встановлено наступне.

Відповідно договору купівлі-продажу від 09.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за р. №10532, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_8 цілий жилий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 перейшов у спадщину продавцю ОСОБА_8 після смерті 27.07.2005 року його матері ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 14.03.2006 року за р. №6-395, зареєстрованого в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації (КП «ВООБТІ» 24.03.2006 року, за р. №20465, в реєстрову книгу №129 (а.с. 172).

В свою чергу вказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав померлій ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 15.08.1991 року, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів за №202 від 28.06.1991 року, Ленінської районної ради від 10.04.1991 року за №118.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 28.06.1991 р. №202 «Про впорядкування та закріплення земельних ділянок в індивідуальній забудові» встановлено, що даним рішенням закріплено земельні ділянки за домоволодіннями громадян, в тому числі ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 площею 750 кв.м. в постійне користування з утворенням проходу до огороду шириною 2 м і довжиною 55 м. Лишки земельної ділянки площею 863 кв.м. зарахувати в міськземфонд (а.с. 16-17).

05.07.1991 року управлінням архітектури і містобудування на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 28.06.1991 р. №202 видано акт про відвід земельної ділянки під забудову житлового будинку забудовнику ОСОБА_9 в АДРЕСА_1, загальною площею 750 кв.м. з утворенням проходу до огороду шириною 2 м і довжиною 55 м (а.с. 18).

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю НОМЕР_4 від 15.08.1991 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця, 100 % домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9 Це домоволодіння складається з одного жилого будинку. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів за №202 від 28.06.1991 року, Ленінської районної ради народних депутатів від 10.04.1991 року за №118 (а.с. 167).

Вказаний цілий жилий будинок по АДРЕСА_1 підлягав реєстрації на праві власності за ОСОБА_9, що підтверджується висновком про реєстрацію домоволодіння від 13.09.1991 року(а.с. 168).

Згідно реєстраційного посвідчення КП «ВООБТІ» від 21.02.2006 року встановлено, що в цілому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №5 по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_9 (а.с. 170-171).

Крім того, з оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи №14055 на 123-х аркушах на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 судом встановлено наступне.

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 року «Про вилучення і надання земельних ділянок в індивідуальній забудові» вирішено надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 697 кв.м в постійне користування і 166 кв.м під залуження ОСОБА_8 для обслуговування житлового будинку за рахунок міськземфонду, враховуючи висновок УМІА від 17.12.1998 р. №01-621 (а.с. 19, 175).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 року затверджено акт №68 від 11.03.1999 року прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на ім'я забудовника ОСОБА_8 (а.с. 20, 177).

Згідно акту від 06.04.1999 року про відведення земельної ділянки під забудову встановлено, що на підставі рішення Вінницького міськвиконкому №140 від 12.02.1999 року виконано в натурі відведення земельної ділянки під індивідуальне будівництво забудовнику ОСОБА_8 (а.с. 176).

ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 року, яким посвідчено, що 100 % домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 (а.с. 178).

Вказаний цілий жилий будинок по АДРЕСА_1 підлягав реєстрації на праві власності за ОСОБА_8, що підтверджується висновком про реєстрацію домоволодіння від 09.04.1999 року(а.с. 168).

Згідно договору купівлі-продажу будинковолодіння від 14.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Д.Ю. за р.№746, ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 цілий жилий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Право власності на жилий будинок за №5 з господарськими будівлями, який знаходиться поАДРЕСА_1 зареєстровано 20.07.1999 року за ОСОБА_4

В подальшому, 05.08.2009 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.07.2009 року №1606 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на два житлових будинки по АДРЕСА_1 замість договору купівлі-продажу будинковолодіння, посвідченого Посвятенком Д.Ю., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 14.07.1999 року за р. №746.

Судом встановлено, що управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області 08.05.2009 року ОСОБА_4 на підставі рішення Вінницької міської ради №2206 від 24.12.2008 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 площею 0,0996 га, яка розташована у АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно договору дарування від 30.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк О.В. за р. №62, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 17/25 частин домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

З копії додатку №1/204 до рішення міськвиконкому від 04.06.1987 року №200 встановлено, що по АДРЕСА_1 користувачу ОСОБА_14 (рос.) присвоєний номер НОМЕР_3

Вказане також підтверджується листом виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.08.2017 року (а.с. 15).

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 у позовній заяві вказував, що у зв'язку зі змінами в законодавстві стосовно державної реєстрації речових прав за новими правилами, що діють з 01.01.2013 року, позивач вирішив зареєструвати своє право власності на належний йому жилий будинок відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак рішенням державного реєстратора №37798069 від 27.10.2017 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на будинок, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований у АДРЕСА_1 вже зареєстровано за іншою особою (а.с. 14).

Позивач вважає, що право власності на жилий будинок у АДРЕСА_1 хоча й зареєстровано за ОСОБА_4 і ОСОБА_5, проте внаслідок незаконних рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради, зокрема, №140 від 12.02.1999 р. в частині надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 попередньому власнику - ОСОБА_8; незаконного акту прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11.03.1999 р. та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р. про його затвердження та свідоцтва про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради на ім'я попереднього власника ОСОБА_8

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, в тому числі, оглянувши матеріали інвентаризаційних справ №21587 і №14055 суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 р. в частині надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Земельного кодексу УРСР (на момент виникнення спірних правовідносин) до компетенції міських Рад народних депутатів, їх виконавчих комітетів в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста, зокрема, належить надання у користування, а також вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу; видання землекористувачам документів на право користування землею.

Згідно ст. 16 Земельного кодексу УРСР надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 28.06.1991 р. №202 «Про впорядкування та закріплення земельних ділянок в індивідуальній забудові» закріплено земельні ділянки за домоволодіннями громадян, в тому числі ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 площею 750 кв.м. в постійне користування з утворенням проходу до огороду шириною 2 м і довжиною 55 м. Лишки земельної ділянки площею 863 кв.м. зарахувати в міськземфонд (а.с. 16-17).

Судом встановлено, що ні матеріали справи, ні матеріали інвентаризаційної справи №21587 не містять в собі будь-яких інших рішень органу місцевої влади про надання у власність чи в користування ОСОБА_9 земельної ділянки більшою площею ніж тією, яку за ОСОБА_9 було закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1, а саме площу 750 кв.м. в постійне користування з утворенням проходу до огороду шириною 2 м і довжиною 55 м. Крім того, відсутні також належні докази про те, що земельна ділянка площею 863 кв.м коли-небудь була закріплена чи виділена ОСОБА_9

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 року «Про вилучення і надання земельних ділянок в індивідуальній забудові» вирішено надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 697 кв.м в постійне користування і 166 кв.м під залуження ОСОБА_8 для обслуговування житлового будинку за рахунок міськземфонду, враховуючи висновок УМІА від 17.12.1998 р. №01-621 (а.с. 19, 175).

При цьому матеріали справи не містять копію висновку УМІА від 17.12.1998 р. №01-621 і жодною із сторін клопотання про його витребування не заявлялося.

Згідно акту від 06.04.1999 року про відведення земельної ділянки під забудову встановлено, що на підставі рішення Вінницького міськвиконкому №140 від 12.02.1999 року виконано в натурі відведення земельної ділянки під індивідуальне будівництво забудовнику ОСОБА_8 (а.с. 176).

Із вказаного слідує, що на момент прийняття виконавчим комітетом Вінницької міської ради рішення №140 від 12.02.1999 року на ім'я ОСОБА_8 про надання останньому земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 697 кв.м в постійне користування і 166 кв.м під залуження для обслуговування житлового будинку за рахунок міськземфонду, дана площа земельної ділянки не перебувала у власності чи в користуванні інших осіб, в тому числі й ОСОБА_9, тобто дана земельна ділянка була вільною і рахувалася за міськземфондом.

Тому пункт 2 рішення №140 від 12.02.1999 року виконкому Вінницької міської ради є законним в частині надання ОСОБА_8 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 697 кв.м в постійне користування і 166 кв.м під залуження для обслуговування житлового будинку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування акта прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11.03.1999 р.; рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р. про його затвердження; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради, то суд враховує наступне.

Відповідно до Рекомендацій та роз'яснень по застосуванню в практичній діяльності бюро технічної інвентаризації «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Держжитлокомунгоспом України 13.12.1995 р. №56, зареєстрованих в Мін'юсті України 19.01.1996 р. за №31/1056 оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводять органи місцевого самоврядування або місцеві державні адміністрації з видачею свідоцтва про право власності.

Підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності за дорученням органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації проводять БТІ.

Підготовка документів для видачі свідоцтв про право власності здійснюється у такому порядку: власник, що побудував будинок або перебудував чи реконструював його, звертається із заявою до БТІ про проведення технічної інвентаризації об'єкта, долучивши до заяви рішення відповідного органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації про виділення земельної ділянки або дозвіл на перебудову чи реконструювання і акт прийняття об'єкта в експлуатацію, затверджений рішенням відповідного органу місцевогосамоврядування або місцевої державної адміністрації. БТІ на підставі рішення про затвердження акта прийняття готує свідоцтво про право власності, оформляє його в органі місцевого самоврядування або місцевій державній адміністрації, реєструє, видає власникові.

Згідно чинного законодавства якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленному законодавством порядку.

Введення в експлуатацію - комплекс заходів, які направлені на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів нерухомого майна.

Введення в експлуатацію дає можливість оформити право власності на збудовані об'єкти нерухомого майна, проводити з ним будь-які юридично дозволені операції в майбутньому, а також, наприклад, укладати договори про тепло, -газо, -водо- обслуговування з відповідними спеціалізованими організаціями.

Введенню в експлуатацію підлягають новозбудовані, добудовані, вбудовані, реконструйовані, переобладнанні, реставровані об'єкти нерухомого майна. В залежності від їхньої категорії складності, типу та року побудови - визначатиметься і процедура введення їх в експлуатацію.

Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

Після серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку (будівлі), складений у бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Мінжитлокомунгоспом за погодження з Мінрегіонбудом, і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року №12/5-126.

Прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 року затверджено акт №68 від 11.03.1999 року прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на ім'я забудовника ОСОБА_8 (а.с. 20, 177).

Згідно акту від 06.04.1999 року про відведення земельної ділянки під забудову встановлено, що на підставі рішення Вінницького міськвиконкому №140 від 12.02.1999 року виконано в натурі відведення земельної ділянки під індивідуальне будівництво забудовнику ОСОБА_8 (а.с. 176).

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи №14055, зокрема, акту приймальної комісії (а.с. 177), довідки-характеристики від 02.07.1999 року судом встановлено, що будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 закінчений будівництвом в 1989 році.

З акта поточних змін техніка БТІ від 08.05.1990 року, листа начальника БТІ від 08.05.1990 року також встановлено, що будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зведений ОСОБА_8 самочинно, тобто до видачі 15.08.1991 року свідоцтва про власності на будинок на ім'я ОСОБА_9

З викопіювання із схематичного плану будівельного кварталу АДРЕСА_1 вбачається, що на ньому зафіксовано виділення в окреме домоволодіння згідно рішення №202 від 28.06.1991 року, тобто на ім'я ОСОБА_9

З копії додатку №1/204 до рішення міськвиконкому від 04.06.1987 року №200 встановлено, що по АДРЕСА_1 користувачу ОСОБА_14 (рос.) присвоєний номер НОМЕР_3

З указаного слідує, що саме ОСОБА_9 був присвоєний номер будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з його виділенням в окреме будинковолодіння, в той час коли за цією ж адресою вже існував збудований в 1989 році ОСОБА_8 жилий будинок.

Отже, на момент видачі ОСОБА_9 15.08.1991 року свідоцтва про власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1, вже існував самочинно збудований ОСОБА_8 за цією ж адресою будинок, а тому змінювати адресу ОСОБА_8 не було підстав і ніхто цього не оспорював.

А в подальшому, рішенням виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 року затверджено акт №68 від 11.03.1999 року прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 на ім'я забудовника ОСОБА_8, з посиланням у акті прийомки на рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №140 від 12.02.1999 року та висновок УМІА від 17.12.1998 р. №01-621.

Відповідно ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Судом встановлено, що позивач не надав суду оскаржуване рішення виконкому Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р., яким було затверджено акт прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 20, 177). В матеріалах інвентаризаційних справ такий документ або його копія також відсутні та будь-які клопотання про витребування цих доказів позивачем, його адвокатом суду не заявлялися.

З досліджених доказів суд встановив, що свідоцтво про право власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. було видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради з дотриманням Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на теперішній час власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Вінниці є ОСОБА_4 і ОСОБА_5, їх право власності на дане домоволодіння ніким не скасоване, а земельна ділянка, на якій воно розташоване приватизована, однак позивач позовні вимоги пред'явив лише тільки до виконкому Вінницької міської ради.

Із вказаного слідує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування акта прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11.03.1999 р.; рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №304 від 25.03.1999 р. про його затвердження; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право приватної власності на будівлю НОМЕР_5 від 29.03.1999 p. видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушення законодавства при прийнятті оскаржуваних рішення, акта, свідоцтва про право власності на будинок.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсними та скасування рішення, акту, свідоцтва про право приватної власності - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами і третіми особами до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.02.2019 року.

Суддя: