Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21388/15-ц

провадження № 61-21230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

представники позивача за первинним позовом: Куляк Тетяна Вікторівна ,

відповідач за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

представники відповідача за первинним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа за первинним і зустрічним позовами - товариство з обмеженою відповідальністю «Каркаспрофіль»,

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_6 ,

представник третьої особи за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Болобана В. Г. від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В. від 05 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначило, що 28 серпня 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Каркаспрофіль» (далі - ТОВ «Каркаспрофіль») укладено договір про надання овердрафту № 115.44732, за умовами якого товариству було надано кредит у розмірі 150 000 грн, зі сплатою 25,43% річних, терміном на 24 місяці. Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 285578-ДП4, за умовами якого останній зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

Оскільки ТОВ «Каркаспрофіль» взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувало, утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитними коштами та пені становить 177 233,61 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначав, що умовами договору про надання овердрафту від 28 серпня 2014 року № 115.44732 передбачено, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 24,00% річних, а в розрахунку заборгованості за кредитом такий розмір встановлено 25,43% річних.

Посилаючись на те, що процентна ставка за основним зобов`язанням, за виконання умов якого він поручився, була збільшена без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, просив визнати договір поруки від 28 серпня 2014 року № 285578-ДП4 припиненим відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Крім того, посилався на пропуск позивачем шестимісячного строку пред'явлення до нього як поручителя вимоги від дня настання строку виконання основного зобов'язання, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України також свідчить про припинення поруки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки від 28 серпня 2014 року № 285578-ДП4, укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 , припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна умов кредитного договору щодо збільшення обсягу та підстав відповідальності позичальника, зокрема підвищення процентної ставки, відбулась без згоди поручителя, що є підставою для припинення поруки відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України.

Підстави вважати, що порука є припиненою згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, відповідачем не доведені.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні первинного позову банку до поручителя та задоволенні зустрічного позову про припинення поруки відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ «ПроКредит Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення первинного позову ПАТ «ПроКредит Банк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин справи; не врахували, що в договорі поруки, зокрема пункту 2.2 передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням (змінювана процентна ставка) без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, а тому поручитель дав згоду на зміну змінюваної процентної ставки за основним зобов'язанням і підстави для припинення його поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України відсутні. Пред'явивши 30 жовтня 2015 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, що і було зроблено банком 10 листопада 2015 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 753/21388/15-ц з Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 28 серпня 2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Каркаспрофіль» укладено договір про надання овердрафту № 115.44732, за умовами якого товариству було надано кредит у розмірі 150 000 грн, зі сплатою 24% річних, терміном на 24 місяці.

Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 285578-ДП4, за умовами якого останній зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

Зобов`язання за кредитним договором позичальником ТОВ «Каркаспрофіль» належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим виникла заборгованість у сумі 177 233,61 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 150 000 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 19 148,22 грн, пені за несвоєчасне виконання умов договору - 8 085,39 грн,

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Із довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, вбачається, що банком застосовувалася процентна ставка за користування кредитом 25,43% річних.

Пунктом 1.2 договору про надання овердрафту від 28 серпня 2014 року № 115.44732 сторони погодили розмір процентної ставки 24% річних, зазначивши її тип як змінювана. Через кожні 6 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення розмір процентів за користування кредитом змінюється і встановлюється у розмірі, що визначається за формулою: проценти = індекс UIRD 12 + 4,22 %.

Сторони погодили, що зміна процентів у даному порядку є погодженою, а тому буде вважатися такою, що здійснена за взаємною згодою і не є односторонньою. Зміна відбувається автоматично без необхідності отримання погоджень, вчинення додаткових дій, укладення додаткових договорів чи будь-яких інших документів та жодна із сторін не може в односторонньому порядку відмовитися від такої зміни. Позичальник погоджується, що неотримання повідомлення про зміну процентної ставки, нового графіка чи заперечення проти принципу його формування не може бути підставою для заперечення/недійсності зміни розміру процентів.

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки із поручителем погоджено, що встановлена договором поруки у повному обсязі поширюється на зобов'язання позичальника із врахуванням усіх змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ним чинності.

Якщо зміни стосуватимуться збільшення загального строку кредиту, його суми чи процентів за користування кредитом (за винятком зміни змінюваної процентної ставки), то порукою будуть забезпечуватися зобов'язання позичальника з врахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди поручителя. Така згода може бути надана шляхом внесення змін до цього договору, або вчинення поручителем погоджувального підпису на відповідному договорі про внесення змін до кредитних договорів, або подання поручителем письмової згоди у формі листа. У випадку відсутності такої згоди порукою будуть забезпечуватися зобов'язання позичальника у обсязі та на умовах, які діяли до внесення таких змін до кредитних договорів.

Поручитель безумовно і безвідклично погоджується, що усі інші можливі зміни кредитних договорів (у т.ч. зміна структури платежів погашення кредиту, зміна змінюваної процентної ставки, зміна чи введення нових комісій, штрафних санкцій, прав та обов`язків сторін тощо) можуть здійснюватися без будь-якого погодження з поручителем, а тому порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням усіх таких змін і нових кредитних договорів без необхідності їх попереднього чи наступного ознайомлення чи погодження із поручителем.

З урахуванням наведеного, в договорі поруки сторони погодили можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням (змінювана процентна ставка) без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Відтак, висновки судів попередніх інстанцій про те, що мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2 у зв`язку із чим порука є припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є передчасними.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні первинного позову ПАТ «ПроКредит Банк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , у порушення норм процесуального права на вищевказані обставини справи та норми матеріального права уваги не звернув, належної оцінки доводам банку не надав та не перевірив наявність правових підстав для покладання на поручителя обов`язку виконання основного зобов`язання.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило