ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8030/19 Справа № 209/1399/18 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору №500615523 від 06 вересня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що 06 вересня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту №500615523. Відповідно до умов кредитного договору вони зобов`язуються надати відповідачу кредит в розмірі 49.588 грн. на строк з 06 вересня 2017 року по 07 вересня 2021 року, а відповідач зобов`язується в порядку та умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до договору - Графіком погашення кредиту. Вони свої зобов`язання за договором виконали, надавши відповідачу кредит в розмірі 49.588 грн.

Зазначали, що в порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 07 травня 2018 року має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 66.276 грн.96 коп., яка складається з наступного: 49.588 грн.- заборгованість за кредитом, 4.288 грн.96 коп. - заборгованість за відсотками, 9.600 грн.- пеня, 2.800 грн. - штраф за останні 12 місяців.

Вказували також на те, що відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких взятих на себе зобов`язань, встановлених договором, у томі числі у разі затримання сплати частини кредиту та процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту. Відповідачу направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позову вимога відповідачем не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, АТ "Альфа-Банк" просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №500615523 від 06 вересня 2017 року в розмірі 66.276 грн.96 коп., яка складається з наступного: 49.588 грн.- заборгованість за кредитом, 4.288 грн.96 коп. - заборгованість за відсотками, 9.600 грн. - пеня, 2.800 грн. - штраф, а також 1.762 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору, згодом уточнив свої позовні вимоги (а.с.145-148).

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що він був клієнтом АТ «Альфа банк» багато років і за цей період часу у нього були відкриті депозитні, карткові рахунки, а також поточний рахунок фізичної особи. У зв`язку з цим у нього була повна довіра до вказаного банку. Так як він мав гарну репутацію в банку та відповідний статус, як запевнив його менеджер банку, йому запропоновано пластикову картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом. Він пояснив менеджеру, що він не має потреби в кредитних коштах, на що менеджер банку пояснив, що відсотки за цим кредитом починають нараховуватись лише тільки після активації даної кредитної карти та зняття із неї готівки. А тому, якщо він не буде користуватись кредитною карткою, то нічого сплачувати не потрібно, а якщо йому коли-небудь знадобляться кошти, він зможе скористатися виданою кредитною карткою. Пропозиція менеджера банка здалась йому переконливою і 06 вересня 2017 року він отримав в АТ «Альфа Банку» кредитну картку № НОМЕР_1 з відновлювальною кредитною лінією в сумі 200.000 грн. та уклав договір від 06 вересня 2017 року, за якою відсотки нараховуються з моменту зняття коштів, що підтверджується копією акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії 06 вересня 2017 року на суму 200.000 грн. та копією паспорту про надання споживчого кредиту на цю суму. Умови кредиту йому пояснені співробітником банку в усній формі. Після чого йому надано банком для підпису дуже великий пакет документів, надрукований дрібним шрифтом. Повністю довіряючи менеджеру банку, який усно роз`яснив умови кредитування, він підписав весь пакет документів. Крім того, ним підписано в цей же день, тобто 06 вересня 2017 року, і акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту №500615523 з прив`язкою до цієї ж пластикової кредитної картки № НОМЕР_1 . Таким чином, в один день ним підписано два договори від 06 вересня 2017 року з прив`язкою до однієї карти № НОМЕР_1 .

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною угоду про надання особистого кредиту №500615523 від 06 вересня 2017 року на суму 49.588 грн., укладену між ним та АТ «Альфа-Банк»; відмовити в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №500615523 від 06 вересня 2017 року за безпідставністю, стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом в розмірі 5.000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року відмовлено в задоволенні первісного позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору №500615523 від 06 вересня 2017 року.

Визнано недійною угоду про надання особистого кредиту №500615523 від 06 вересня 2017 року на суму 49.588 грн., укладену між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк».

Повернуто АТ «Альфа-Банк» грошові кошти, які були перераховані за угодою про надання особистого кредиту №500615523 від 06 вересня 2017 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 та знаходяться на вказаному рахунку.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5.000 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного:

- ОСОБА_1 пропустив строк для звернення з зустрічним позовом, зустрічний позов направлено відповідачем, а не судом, як того вимагають ст.ст.193-194 ЦПК України;

- кредит надано ОСОБА_1 07 вересня 2017 року, подальше використання грошових коштів не є предметом доказування;

- кредит є наданим у момент перерахування грошових коштів на рахунок 07 вересня 2017 року, а не з моменту зняття грошових коштів ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_1 не відмовлявся від одержання кредиту на умовах, зазначених в договорі та додатку до нього;

- споживач мав право згідно п.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживача" протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення споживчого кредиту, таким правом ОСОБА_1 не скористався;

- відсутні обставини, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, які вплинули на його волевиявлення.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» та залишити рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ "Альфа-Банк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2017 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), підписана угода про надання особистого кредиту №500615523. Оферта та укладення угоди про надання особистого кредиту та акцепт пропозиції на укладення угоди про надання особистого кредиту склали єдиний документ - угоду про надання особистого кредиту (а.с.182-188,т.1).

Як зазначено в угоді про надання особистого кредиту, відповідачу надавався особистий кредит на умовах продукту «Персональний кредит», а саме: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту, валюта кредиту - 49.588 грн., процента ставка за користування кредитом - 12,99%, тип процентної ставки - фіксована. У пункті 7 угоди було вказано, що кредит надається позичальнику: для власних (особистих) потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа - Банк», суми грошових коштів в розмірі 38.500 грн., для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №23 від 06 вересня 2017 року, шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа-Страхування» № НОМЕР_3 , відкритий в ПАТ «Альфа - Банк», суми грошових коштів в розмірі 11.088 грн.

Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані у пункті 7 цієї оферти на укладення угоди про надання кредиту (п.7.1 оферти).

Судом першої інстанції також встановлено, що кредитні кошти за угодою про надання особистого кредиту №500615523 від 06 вересня 2017 року були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 у АТ «Альфа-Банк» та до теперішнього часу знаходяться на вказаному рахунку, оскільки ОСОБА_1 не використовував надані банком кошти. АТ «Альфа-Банк» лише самостійно списував з цього рахунку на свою користь комісійні доходи по ПК фізичних осіб за обслуговування рахунку, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою за період з 06 вересня 2017 року по 08 травня 2019 року, а також списав з цього рахунку страховий платіж в розмірі 11.088 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа-Страхування» № НОМЕР_3 , відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджується випискою по особовим рахункам.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно помилявся щодо умов укладеного ним договору, бо готівкові кредитні кошти 07 вересня 2019 року він особисто не отримував і йому не було відомо про зарахування цих кредитних коштів на розрахунковий рахунок, що був відкритий йому в АТ «Альфа-Банк», останній не надав ОСОБА_1 всю необхідну інформацію щодо свого банківського продукту, внаслідок чого позичальник при укладенні кредитного договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні угоди було спрямоване не на отримання одразу всієї суми кредитних грошових коштів, а на отримання кредитної картки, якою він зможе користуватися лише тоді, коли йому будуть необхідні грошові кошти.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як визначено у статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фізична установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Досягнення сторонами такої згоди може відбуватися лише у формі вільного волевиявлення.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою статті 203 цього Кодексу, як визначено у частині першій статті 215 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до вимог частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з умов кредитного договору, АТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно з п. 2. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, в тому числі про: кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; к) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 2 п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, зокрема, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Підпис ОСОБА_1 під спірним кредитним договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Також відповідно до п.п.19,20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року, роз`яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не наводить жодних доказів того, що ним було вчинено правочин під впливом помилки чи внаслідок обману, що має істотне значення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому відсутні підстави для задоволення його позову до АТ "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору №500615523 від 06 вересня 2017 року.

Разом з тим, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10 червня 2015 року по справі №6-449цс15, у випадку не спростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Банк виконав вимоги договору споживчого кредиту, перерахувавши кошти на рахунок відповідача, відповідач не відкликав згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, тому наявні всі підстави для задоволення вимог АТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував кредитні кошти готівкою, оскільки п.7 укладеного між сторонами кредитного договору від 06 вересня 2017 року (т.1 а.с.15) передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ст.ст.525,526,1046,1048,1049 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором №500615523 від 06 вересня 2017 року, згідно розрахунку, наданого банком (т.1 а.с.28), у розмірі 66.276 грн.96 коп., яка складається з наступного: 49.588 грн.- заборгованість за кредитом, 4.288 грн.96 коп. - заборгованість за відсотками, 9.600 грн.- пеня, 2.800 грн. - штраф.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду та додаткове рішення, постановлені без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, а порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5.462 грн. 20 коп. (1.762 грн. за звернення з позовом та 3.700 грн.20 коп. за звернення з апеляційною скаргою).

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства "Альфа-Банк" () заборгованість за кредитним договором №500615523 від 06 вересня 2017 року у розмірі 66.276 грн.96 коп., яка складається з наступного: 49.588 грн.- заборгованість за кредитом, 4.288 грн. 96 коп. - заборгованість за відсотками, 9.600 грн.- пеня, 2.800 грн. - штраф.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору №500615523 від 06 вересня 2017 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства "Альфа-Банк" () судові витрати в розмірі 5.462 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.