Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 216/3364/16-ц

провадження № 61-3899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний вищий навчальний заклад «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року у складі судді Сидорака В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради (далі - КВНЗ «Криворізький медичний коледж») про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2016 року вона була прийнята на роботу до КВНЗ «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на посаду викладача на підставі наказу відповідача від 30 грудня 2015 року № 70-К. Підставою для прийняття її на вказану посаду була подана нею заява від 30 грудня 2015 року про прийняття на роботу з випробувальним строком шість місяців.

Вважає встановлення такого строку випробування незаконним, оскільки відповідно до вимог статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

30 грудня 2015 року вона не тільки не була працівником коледжу, але й не була членом профспілкової організації коледжу. Тому відповідач та профспілкова організація не могли вирішувати питання щодо її прав та обов`язків особи.

На підставі зазначеного вище вказувала, що фактично була прийнята на роботу з випробувальним строком у три місяці відповідно до статті 27 КЗпП України, а тому вважає наказ від 30 червня 2016 року про її звільнення за результатами випробування незаконним та необґрунтованим.

Відповідачем не надано документів, які б вказували на її невідповідність виконуваній роботі.

27 червня 2016 року була запрошена заступником директора з навчання для зустрічі, на якій отримала попередження про звільнення з 30 червня 2016 року.

29 червня 2016 року вона подала заяву про надання щорічної відпустки, однак замість цього їй була надана грошова компенсація за невикористану відпустку.

У зв`язку з такими діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що нею були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі у КВНЗ «Криворізький медичний коледж» на раніше займаній посаді, стягнути з КВНЗ «Криворізький медичний коледж» заборгованість із заробітній плати за час вимушеного прогулу з моменту її звільнення, стягнути з КВНЗ «Криворізький медичний коледж» моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 було звільнено на законних підставах та з дотриманням трудового законодавства України, а тому її вимоги про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у зв`язку з неправомірним звільненням із займаної посади є необґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні питання про законність підстав для звільнення ОСОБА_1 судами помилково застосовано статтю 28 КЗпП України та проігноровано норми пункту 11 статті 40 цього кодексу, а також статті 2, 5-1, 9, 43-1, 47, 49, 74 КЗпП України. Під час розгляду справи судами порушені вимоги процесуального законодавства України, зокрема, щодо забезпечення принципу змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України 2004 року) і оцінки доказів (57, 58, 60, 212 ЦПК України 2004 року).

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у березні 2018 року, відповідачем зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 216/3364/16-ц та витребувано її матеріали з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 216/3364/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до КВНЗ «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 надала на ім`я директора Криворізького медичного коледжу, заяву про прийняття її на роботу на посаду викладача клінічної дисципліни з терміном випробування шість місяців (а. с. 27).

30 грудня 2015 року директор КВНЗ «Криворізький медичний коледж» звернувся до профспілкового комітету КВНЗ «Криворізький медичний коледж» з поданням № 826 щодо надання згоди на встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача ОСОБА_1 . (а. с. 38).

30 грудня 2015 року профспілковим комітетом КВНЗ «Криворізький медичний коледж» надано згоду адміністрації коледжу на встановлення ОСОБА_1 строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача шість місяців з 02 січня 2016 року, з огляду на те, що остання приймається на роботу на посаду викладача, до якої висуваються підвищені вимоги до викладання на високому рівні навчальних дисциплін (а. с. 41).

Наказом директора КВНЗ «Криворізький медичний коледж» від 30 грудня 2015 року № 70-К ОСОБА_1 була прийнята на посаду викладача КВНЗ «Криворізький медичний коледж» з 02 січня 2016 року, зі строком випробування шість місяців, як така, що не має педагогічного стажу станом на 02 січня 2016 року (а. с. 28).

Наказом директора КВНЗ «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської області від 20 червня 2016 року № 30-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за результатами випробування при прийнятті на роботу на підставі статті 28 КЗпП України (а. с. 50).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом частин першої, третьої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

З метою перевірки відповідності працівника роботі, на яку він приймається, при укладенні трудового договору може бути встановлене випробування.

Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю України (частини перша, друга статті 26 КЗпП України).

Так, граничні строки випробування при прийнятті на роботу визначені статтею 27 КЗпП України, відповідно до частини першої якої строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, шести місяців.

У листі Міністерства соціальної політики України від 04 квітня 2012 року № 54/06/187-12 роз`яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: 1) умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; 2) умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; 3) умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; 4) умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови.

Враховуючи зміст вищевказаних норм права і беручи до уваги, що умова і строк випробування були зазначені позивачкою в її заяві про прийняття на роботу, погоджені з профспілковим комітетом та відображені в наказі про прийняття на роботу, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті позивачки на роботу відбулось з дотриманням вимог частини першої статті 26 КЗпП України.

Позивач наказ від 30 грудня 2015 року про прийняття її на посаду викладача з 02 січня 2016 року не оскаржувала. Також вона не оскаржувала рішення профспілкового комітету, яким було погоджено встановлення їй шестимісячного випробувального строку.

Судами попередніх інстанцій встановлено наявність службових та доповідних записок заступника директора з навчальної роботи та методиста КВНЗ «Криворізький медичний коледж» щодо низького рівня фахової підготовки позивачки як викладача, браку в неї теоретичних знань і практичних навичок, допущення помилок у підготовці навчального матеріалу та визначення його обсягу.

Враховуючи, що указаними документами фактично встановлено невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, що надає роботодавцю право на її звільнення, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали відсутніми підстави для задоволення цього позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне визначення відповідачем підстави для її звільнення відповідно до частини другої статті 28 КЗпП України замість пункту 11 статті 40 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

Однією з підстав розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності є, зокрема, встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування (частина друга статті 28, пункт 11 статті 40 КЗпП України).

Частиною другою статті 28 КЗпП України визначено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Положення пункту 11 статті 40 КЗпП України щодо підстави звільнення працівника узгоджуються зі змістом статті 28 цього кодексу.

Колегія суддів вважає, що посилання директора КВНЗ «Криворізький медичний коледж» у наказі про звільнення частини другої статті 28 КЗпП України замість пункту 11 статті 40 КЗпП України не вказує на його незаконність, оскільки не спростовує підстав для звільнення.

Встановивши, що звільнення позивачки відбулося на підставі встановлення невідповідності працівника виконуваній роботі протягом строку випробування, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Крім того, позивачка не була позбавлений можливості звернутися із заявою про виправлення описки у наказі про звільнення. При цьому зазначена описка не впливає на правильність та обґрунтованість висновків судів.

До відзиву на касаційну скаргу відповідачем долучено копію наказу 14 лютого 2018 року № 12-к, яким внесено зміни до наказу від 30 червня 2016 року № 30-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та заначено підставою для звільнення пункту 11 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального законодавства України, позивачка не зазначає інші причини, ніж ті, які пов`язані з оцінкою доказів та встановленням іншим фактичних обставин у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України не є прерогативою суду касаційної інстанції.

Водночас, у касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує того, що судами попередніх інстанцій зібрані всі необхідні докази.

Отже, доводи касаційної скарги не вказують на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк