Дата документу 26.09.2019 Справа № 554/6091/19
Провадження №2/554/2172/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря: Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

представник позивача: Фаєнко І.О.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача Перетяка Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради до ОСОБА_1 про стягнення суми відпускних за невідпрацьований час,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми відпускних за невідпрацьований час, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму відпускних за невідпрацьований час у розмірі 2175,67 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 22.12.2015 року ОСОБА_1 розпорядженням голови Подільської (Ленінської) районної у м.Полтаві ради В.Дробітька від 22.12.2015 року №68-ро призначено на посаду головного спеціаліста загального відділу тимчасово, по контракту, строком до 17.03.2016 року на період перебування основного працівника у відпустці, у зв`язку з вагітністю та пологами. Розпорядженням голови ради від 18.03.2016 року №15-ро продовжено термін дії контракту ОСОБА_1 з 18.03.2016 року до дня фактичного виходу працівника з відпустки по догляду за дитиною.

Згідно розпорядження голови ради від 21.04.2016 року №22-ро ОСОБА_1 переведено на посаду заступника завідувача загального відділу виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дня фактичного її виходу з відпустки по догляду за дитиною.

31.05.2018 року розпорядженням голови ради від 31.05.2018 року №61-ро ОСОБА_1 звільнено за п.4 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з прийняттям на роботу до виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради за конкурсом. 01.06.2018 року розпорядженням голови ради від 01.06.2018 року №62-ро ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача загального відділу виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві. З 01.06.2018 року по 15.03.2019 року ОСОБА_1 працювала на вказаній посаді. За розпорядженням голови ради №118-ро від 26.09.2018 року їй була надана частина щорічної відпустки, тривалістю 03 календарних днів з 01.10.2018 року по 03.10.2018 року включно, за період роботи з 01.06.2018 року по 31.05.2018 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Розпорядженням голови ради від 04.12.2018 року №75-ро ОСОБА_2 .В надано частину щорічної відпустки з 05.12.2018 року по 06.12.2018 року включно, тривалістю 02 календарних дні за період роботи з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року. 10.01.2019 року ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки з 14.01.2019 року по 25.01.2019 року включно, тривалістю 12 календарних днів, за період роботи з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року.

У зв`язку з втратою ОСОБА_1 працездатності у період відпустки з 14.01.2019 року по 23.01.2019 року включно, розпорядженням голови ради від 25.01.2019 року №9-ро їй було продовжено відпустку на 10 календарних днів з 26.01.2019 року по 04.02.2019 року включно.

Розпорядженням голови ради від 18.02.2019 року №12ро ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки з 18.02.2019 року по 02.03.2019 року включно, тривалістю 13 календарних днів за період роботи з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року.

Також, розпорядженням голови ради від 18.02.2019 року №3-ро ОСОБА_2 . ОСОБА_3 надано відпустку без збереження заробітної плати з 04.03.2019 року по 18.03.2019 року включно, тривалістю 14 календарних днів.

Розпорядженням голови ради від 14.03.2019 року №30-ро на підставі звернення ОСОБА_1 з особистою заявою про звільнення її з посади за угодою сторін з 15.03.2019 року було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

У день звільнення відповідач отримала трудову книжку. В результаті проведення кінцевого розрахунку зі звільненим працівником з`ясувалось, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед виконавчим комітетом Подільської районної у м.Полтаві по відпускним в розмірі 2175,67 гривень, оскільки вона не відпрацювала повний рік, за який їй надавалась відпустка. Заборгованість складається з переплати за отримані відпускні за невідпрацьовану частину робочого року (за період з 01.06.2019 року по 31.05.2019 року за 2,5 місяці невідпрацьована відпустка 6 днів = 30 к.д.:12 міс.х2,5 м) у розмірі 2175,67 гривень, підтверджена розрахунковими документами.

Ухвалою суду від 24.07.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До суду надійшов відзив відповідача, в якому ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позову. Вказала, що в день звільнення її жодним чином не було повідомлено про наявність будь-якого боргу перед колишнім роботодавцем, їй не було надано розрахунку даної заборгованості ні в день звільнення, ні в подальшому. Відповідач отримала від позивача спірні грошові кошти у вигляді відпускних на підставах, передбачених законодавством України, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача (а.с.55-57 - відзив).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Вказав, що відповідачу виплачені кошти, але вона не відпрацювала відпустку, голова ради пішов їй назустріч, вона написала заяву на 13 днів; при звільнені вони не утримали гроші, бо не було коштів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні вимог. Вказала, що в грудні 2018 року змінився керівник, який став тиснути на неї. При звільненні, врученні їй трудової книжки мова про борг не йшла, провини її в нарахуваннях немає.

Представник відповідача ОСОБА_5 Д.І. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовні вимоги.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин.

Як вбачається з трудових контрактів (а.с.10-11, 13-14,16-17), розпоряджень голови ради (а.с.12, 15,21), ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з позивачем.

Розпорядженням голови ради від 14.03.2019 року №30-ро на підставі звернення ОСОБА_1 за особистою заявою про звільнення, її з посади за угодою сторін з 15.03.2019 року було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Позивач стверджує, що ним виплачено відповідачу відпускніза невідпрацьований час у розмірі 2175,67 гривень.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі ст.74, 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, з тривалістю не менш як 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Відповідно до ст. 79 КЗпП України щорічна основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надається працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку зараховується час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка.

Відповідно до ч.4 ст. 115 КЗпП України заробітна плата за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи(посади), заробітної плати(допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Право працівника на щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року(стаття 10 Закону України «Про відпустки»).

Статтею 127 КЗпП України, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, визначено обмеження відрахувань із заробітної плати. Пунктом 2 ч.2 вказаної статті передбачено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі, організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом(розпорядження) власника або уповноваженого ним органу при звільнені працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Докази щодо видання наказу (розпорядження)виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради про відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 спірних коштів, позивачем суду не були надані.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що сума заборгованості у розмірі 2175,67 гривень є платежем, прирівняним до заробітної плати, яка була отримана відповідачем від позивача в якості відпускних за період до закінчення робочого року, за який вона одержала відпустку повної тривалості. ОСОБА_1 за угодою сторін з 15.03.2019 року було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Положеннями ст.22 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

На день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для покриття заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки і борг склав 2175,67 гривень.

У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Таким чином, оскільки підставою отримання відповідачем суми у розмірі 2175,67 гривень було її право на отримання відпустки, яке після її звільнення до відпрацьованого періоду, за який ця відпустка надавалася, відпало, то вказана сума вважається безпідставно набутою.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Сторонами не заперечувалось, а, отже, приймається судом до уваги, що сума у розмірі 2175,67 гривень, зазначена у позові, була виплачена позивачем добровільно, як сума відпускних коштів. Ця сума була виплачена за відсутності рахункової помилки з боку позивача. Доказів того, що виплата відповідачу спірної суми сталась внаслідок допущених позивачем рахункової помилки чи недобросовісної поведінки відповідача, позивачем в судовому засіданні не надано.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, враховуючи, що позивачем не було доведено суду належними та допустимими доказами факт рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача при отриманні нею коштів за період відпустки, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з урахуванням положень, передбачених п.1ч.1ст.1215 ЦК України.

Покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про оплату відпускних, відсутність розрахунків при звільненні з роботи відповідача, жодним чином не спростовують висновків суду щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.127,136 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради до ОСОБА_1 про стягнення суми відпускних за невідпрацьований час.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач:виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради, місцезнаходження: вул.Анатолія Кукоби,39, м.Полтава, 36022, ;

відповідач: ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 03.10.2019 року.

Суддя: А.М.Чуванова