Справа № 464/197/18 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2634/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ТзОВ «ФК «Омега» - Миськи Т.Г. , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА», ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, у відповідності до ст.38 Закону України «Про іпотеку» від 7 листопада 2014 року, укладеного між ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. за реєстровим № 3997, з підстав спливу строку давності, як це передбачено п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова 23 жовтня 2018 року виправлено описку, допущену в повному тексті рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, зазначивши дату постановлення рішення 11.10.2018.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 29 грудня 2010 року вирішено стягнути з нього та з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість, в зв`язку з чим останній (АТ «Кредобанк») реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості та втратив право на нарахування передбачених договором процентів. Також вважає, що судом не надано належної оцінки тому, що кредитні договори №3367/Р від 20.07.2005 року, №8773/Р від 14.03.2008 року є договорами про надання споживчого кредиту. Зазначає, що вимагання повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув - заборонено. Вказує, що строк давності щодо стягнення боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки як в судовому порядку так і в позасудовому порядку сплив у 2013 року.

Таким чином, з моменту укладення оспорюваного договору купівлі продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» не вправі була вчиняти правочин.

Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «ФК «Омега» - Миськи Т.Г. на заперечення апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на її підтримання, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 20 липня 2005 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3367/Р, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 54330 доларів США строком до 20 липня 2020 року з цільовим призначенням - інвестування будівництва нерухомості, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 третій поверх, перший під`їзд , для здійснення часткової оплати за договором № 30 від 18 листопада 2004 року, укладеним між позичальником та ТзОВ ВКФ «Кремінь».

Додатковим договором № 2 від 29 лютого 2008 року до кредитного договору № 3367/Р від 20 липня 2005 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , внесено зміни в п.6.1 щодо способів забезпечення зобов`язань за цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» 11 березня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за №1508, згідно з яким позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 .

14 березня 2008 між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7883/Р, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 100000 доларів США строком до 1 березня 2023 з цільовим призначенням - ремонт житла.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» 17 березня 2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за №1705, згідно з яким позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 .

18 серпня 2009 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладеного додатковий договір № 1 до кредитного договору № 7883/Р від 14 березня 2008 року, а також додатковий договір № 2 до кредитного договору №3367/Р від 20 липня 2005 рку, якими сторони змінили валюту зобов`язання позичальника перед банком за кредитними договорами з доларів США на гривню.

18 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» укладено договори про внесення змін до договору іпотеки від 11 березня 2008 року та договору іпотеки від 17 березня 2008 року, якими внесено зміни в частині валюти зобов`язань за кредитними договорами.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 грудня 2010 року по справі № 2-31221/10, з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 3367/Р від 20 липня 2005 року у розмірі 368956, 90 грн.

Згідно з договором факторингу від 29 листопада 2011 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», товариство набуло право грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, серед яких, і договори іпотеки укладені з позивачем.

Згідно з договорами факторингу від 10 жовтня 2013 року № 23/О, № 24/О, укладеними між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега», останнє набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за невиконання зобов`язань, що виникли з кредитних договорів № 3367/Р від 20 липня 2005 року, № 7883/Р від 14 березня 2008 року, а також усі права вимоги за усіма зобов`язаннями, що забезпечують належне виконання боржником умов кредитних договорів, у тому числі, договорів іпотеки від 11 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1508, та 17 березня 2008 року за реєстровим № 1705.

24 жовтня 2013 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» укладено договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно з якими новий іпотекодержатель набув усі права за договором іпотеки від 11 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1508, та договором іпотеки від 17 березня 2008 року за реєстровим № 1705, укладеними між іпотекодавцем та ВАТ «Кредобанк».

Встановлено, що 07 листопада 2014 року між ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, у відповідності до ст.38 Закону України «Про іпотеку», посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. за реєстровим номером 3997, відповідно до умов якого ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» продало, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання, норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

За змістом указаної норми іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, можна дійти наступного висновку.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки узгоджуються з судовою практикою, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 760/16916/14-ц.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.