ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1501/15-ц Номер провадження 22-ц/814/309/19Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.,

За участю секретаря судового засідання : Діхтяр Т.В.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" Луньової Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2. ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2018 року, ухвалене без участі учасників справи під головуванням судді Новака Ю.Д., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Підстави позову вмотивовував тим, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1608/0808/45-012 від 08.08.2008 року, що був укладений між ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, Банк взяв на себе зобов'язання надати позичальникові кредит у сумі 33000,00 дол. США, а позичальник - зобов'язання повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 33000,00 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача, (додається). У порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01 березня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 30266,51 дол. США, що за курсом НБУ на 01.03.2015 року складає 840292,74 грн., за відсотками 1089,41 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 30245,42 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (додається).

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 08 серпня 2008 року ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_5 уклали Договір Поруки № 1608/0808/45-012-Р-1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач ОСОБА_5 як поручитель поручилася за виконання ОСОБА_2 обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість - 873236,74 грн., а саме: за кредитом 840 292,74 грн., по відсотках 30 245,42 грн., пеня 2 698,58 грн. (том 1, а.с. 1-3).

28 вересня 2017 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1608/0808/45-012 від 08.08.2008р., яка станом на 10 вересня 2017 року становить: 40469,46 (сорок тисяч чотириста шістдесят дев'ять доларів США сорок шість центів) доларів США та 67058,57 (шістдесят сім тисяч п'ятдесят вісім гривень п'ятдесят сім копійок) грн. (у валюті кредиту 2578,86 (дві тисячі п'ятсот сімдесят вісім доларів США вісімдесят шість центів) доларів США), з яких: сума заборгованості за кредитом 30266,51 доларів США (еквівалент у національній валюті 787025,60 грн.), сума заборгованості за відсотками 10202,95 доларів США (еквівалент у національній валюті 265309,18 грн.), розмір пені за останній календарний рік 67058,57 грн. (еквівалент у валюті кредиту 2578,86 США).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2. ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», юридична адреса: м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, , МФО 300346, п/р №0004, заборгованість за Кредитним договором №1608/0808/45-012 від 08.08.2008р., станом на 10.09.2017р., яка становить: 40 469,46 (сорок тисяч чотириста шістдесят дев'ять доларів США сорок шість центів) доларів США та 67 058,57 (шістдесят сім тисяч п'ятдесят вісім гривень п'ятдесят сім копійок) грн. (у валюті кредиту 2 578,86 (дві тисячі п'ятсот сімдесят вісім доларів США вісімдесят шість центів) доларів США), з яких: сума заборгованості за кредитом 30 266,51 доларів США (еквівалент у національній валюті 787 025,60 грн.), сума заборгованості за відсотками 10 202,95 доларів США (еквівалент у національній валюті 265 309,18 грн.), розмір пені за останній календарний рік 67 058,57 грн. (еквівалент у валюті кредиту 2 578,86 США).

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», юридична адреса: м.Київ, вул.Десятинна,4/6, , МФО 300346, п/р№0004, сплачений судовий збір в сумі по 8395,45 (вісім тисяч триста дев'яносто п'ять гривень сорок п'ять копійок) грн. з кожного.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та в особі свого представника ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що видача та отримання кредиту не підтверджується первинною бухгалтерською документацією, не доведено суму заборгованості за кредитним договором та не досліджено правомірність відступлення позивачу права вимоги.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ПАТ «Альфа-Банк» надав відзив на апеляційну скаргу, я у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 08.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 1608/0808/45-012 на купівлю житлової нерухомості (том 1, а.с. 5-9), згідно п.п. 1.1.-1.3. якого банк взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_2, як позичальнику, кредитні кошти у розмірі 33000 доларів США на строк по 08 серпня 2038 року шляхом видачі готівки через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначений в п.1.4. цього договору, зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної в цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому у п. 6.1., п. 8.4. цього договору.

Згідно п.1.4. Договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, загальною площею 34,4 кв.м.

08 серпня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої змінили редакцію п. 2.2. кредитного договору із покладенням на позичальника обов'язку здійснити до 12.09.2008 року реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості (том 1, а.с. 10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, згідно якого на забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку іпотекодержателю - ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 (том 4, а.с. 106-108, 207-209), що була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2008 року (том 2, а.с. 200-205) за згодою дружини ОСОБА_5 (том 2, а.с. 210).

Також встановлено, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а саме: права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) кредитора до позичальників за кредитними договорами, відкритими у ПАТ «Сведбанк», а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення (том 1, а.с. 129, 158-190), із зазначенням в додатку 1 до договору відомостей про купівлю-продаж прав вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 (том 1, а.с. 188).

15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого права кредитора за вказаним договором перейшли до ПАТ «Альфа-Банк» (том 1, а.с. 30-36, 40, 191-208), із зазначенням в акті приймання-передачі кредитних файлів № 2 до Договору купівлі-продажу Прав вимоги від 15.06.2012 року відомостей про купівлю-продаж прав вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 (том 1, а.с. 206).

Належним чином свої зобов'язання за кредитним договором відповідачі не виконували.

26 березня 2015 року ПАТ «Альфа-банк» направила відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 30 діб. ( т. 1 а. с. 42)

15 квітня 2015 року Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів, зазначаючи, що станом на 1 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором становить: тіло кредиту 30266,51 долар США, 1089,41 доларів США заборгованість за відсотками та 2698,58 грн. заборгованість за пенею.

Станом на 10 вересня 2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 30266,51 доларів США, за відсотками 10202,95 доларів США, а за пенею 67058,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи заборгованість за кредитним договором станом на 10 вересня 2017 року, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту наявності заборгованості позичальника за кредитним договором та доведеності розміру цієї заборгованості.

Однак з висновками місцевого суду в частині стягнення заборгованості саме станом на 10 вересня 2017 року погодитися не можна з наступних підстав.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 (Кредит) ЦК України і не випливає із суті кредитного договору (згідно із частиною другою статті 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Даючи тлумачення зазначеним вище нормам матеріального права Велика Палата Верховного Суду висловила правові позиції ( справа № 310/11534/13-ц;) у відповідності з якими:

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Повністю задовольняючи позовні вимоги, місцевим судом ці правові позиції враховані не були, що суперечить принципу юридичної визначеності.

Враховуючи дату пред'явлення позову до суду суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на стягнення боргу в розмірі визначеному в позовній заяві на дату подачі позову 15 квітня 2015 року .

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо доводів апеляційної скарги про заміну кредитора :

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

26 березня 2015 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, набуття ПАТ «Альфа-Банк» статусу нового кредитора, та з вимогою про дострокове повернення кредиту (а.с. 42-43 Т-1).

У підтвердження цього ж факту позивачем надано також: копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 109-123 Т-4), акт приймання-передачі прав вимоги від 25 травня 2012 року ( а.с. 124 Т-4), нотаріально засвідчений додаток 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року із переліком договорів та купівельної ціни за права вимоги (а.с. 125-127 Т-4), нотаріально засвідчений договір про внесення змін № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 01 серпня 2012 року (а.с. 128 Т-4), копії нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 129-135 Т-4) із переліком (а.с. 136-138 Т-4), акт приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року (а.с. 139-141 Т-4), нотаріально засвідчений додатковий договір №1 від 17 липня 2012 року до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року (а.с. 142-145 Т-4), акт приймання-передачі кредитних файлів №2 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року (а.с. 146-148 Т-4).

Окрім цього, в червні 2012 року відповідачем ОСОБА_2 був здійснений платіж за кредитним договором на рахунок ПАТ «Дельта Банк», а з липня 2012 року до листопада 2014 року включно - здійснювалися платежі за кредитним договором на рахунок, відкритий в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 54, 55-83 Т-2).

Доводи апелянта щодо неналежної заміни кредитора у справі є необґрунтованими.

Висновки місцевого суду в цій частині є правильними.

Щодо доводів апеляційної скарги про доведення факту заборгованості за кредитним договором :

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що призначення кредитних коштів, наданих ПАТ «Сведбанк» мало на меті укладення ОСОБА_2 купівлі квартири №97 в будинку №5 корпус 1 по бульвару Б.Хмельницького в м. Полтаві, яка була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року (а.с. 200-205 Т-2). У подальшому ця є квартира передана у іпотеку для забезпечення виконання умов кредитного договору (а.с. 106-108, 207-209 Т-4) за згоди дружини боржника - ОСОБА_5

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів у спростування цього факту, який беззаперечно вказує на виконання позичальником ПАТ «Сведбанк» умов кредитного договору.

Згідно домовленості сторін кредитного договору, а саме: п.п. 1.1-1.3 банк взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_2, як позичальнику кредитні кошти в розмірі 33000 доларів США на строк до 08 серпня 2038 року, шляхом видачі готівки через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначений в п. 1.4 цього договору, зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Сторони також за взаємною згодою досягнули згоди, що розмір визначеної в цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому у п. 6.1, п. 8.4. цього договору.

Висновки проведеної у справі експертизи, до якої апелює представник відповідача, носять характер припущень та суперечать поясненням сторін.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи пояснення сторін у справі, наявні у справі письмові докази, оригінали квитанцій щодо сплати ОСОБА_2 до 2014 року, у тому числі і на користь ПАТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором, суд вважає, доводи апелянта такими, що не відповідають дійсності, а наявні у справі розрахунки заборгованості, надані Банком, такими, що проведені у відповідності з умовами кредитного договору, належними, достатніми, достовірними та допустимими.

З висновку №209/210 судової економічної експертизи від 13 квітня 2017 року (а.с. 110-118 Т-3) вбачається, що експерт не мав можливості надати відповіді на всі поставлені судом на його вирішення питання, у зв'язку з відсутністю первинної бухгалтерської документації.

При цьому, відповідь експерта не носить категоричного характеру. Висновки експерта не підтверджують той факт, що кредитні кошти ОСОБА_2 не видавалися, а відсоткова ставка не відповідає умовам договору.

З врахуванням, що висновки експерта носять характер припущення та не відповідають іншим доказам у справі місцевий суд вірно не поклав їх в основу судового рішення.

Щодо доводів про розмір заборгованості

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд взяв до уваги збільшені позовні вимоги позивача, у відповідності до яких станом на 10 вересня 2017 року заборгованість становила - 40469,46 доларів США, яка складається з наступних складових: суми заборгованості за кредитом - 30266,51 доларів США, суми заборгованості за відсотками - 10202,95 доларів США, та пені за останній календарний рік в розмірі 67058,57 гривень, у валюті кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону, про що було зазначено вище.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 08 серпня 2038 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця.

З урахуванням змісту ч. 2 ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З позовом про дострокове повернення кредитних коштів позивач звернувся 15 квітня 2015 року.

Вимога боржнику та поручителю про дострокове повернення кредиту, як вже зазначалося вище, була надіслана 26 березня 2015 року.

У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо нарахування процентів за користування кредитом після звернення позивача до суду з позовом не підлягають до задоволення, і мають бути задоволені виключно в межах суми відсотків, нарахованої станом на пред'явлення вимог до позичальника, тобто квітень 2015 року.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

З матеріалів справи вбачається, що останні платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 був вчинений у листопаді 2014 року.

Тому пеня за прострочення виконання зобов'язання також підлягає до задоволення в розмірі суми, обрахованої позивачем станом на момент звернення до суду з позовом, а не з урахуванням збільшених ним позовних вимог станом на 28 вересня 2017 року.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Шестимісячний строк звернення позивача до ОСОБА_5, як поручителя за кредитним договором, дотриманий.

Крім того, умовами кредитного договору п. 8.5 сторони визначили строк позовної давності терміном у три роки щодо будь яких вимог, що випливають з даного кредитного договору.

Також, при визначенні розміру заборгованості апеляційний суд бере до уваги правовий висновок Великої палати ВС у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.

Зокрема, у ній суд вказав, що як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Доводи апеляційної скарги спростували висновки місцевого суду в частині розміру заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачів, як солідарних боржників.

В іншій частині доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Внаслідок невиконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, були порушені майнові права позивача.

Позивач має право вимагати виконання цього обов'язку як кредитором так і поручителем, які несуть солідарну відповідальність.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2018 року в частині розміру стягуваних сум заборгованості за кредитом тапосиланні на еквівалент суми заборгованості за кредитом та відсотками у національній валюті та еквівалент суми пені у валюті кредиту.

Слід стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість за Кредитним договором №1608/0808/45-012 від 08.08.2008р., станом на 15 квітня 2015 року, яка становить: 30 266,51 (тридцять тисяч двісті шістдесят шість доларів США п'ятдесят один цент) доларів США заборгованості за тілом кредиту, 1089,41 (тисячу вісімдесят дев'ять доларів США сорок один цент) доларів США заборгованості за відсотками та 2698,50 гривень пені за останній календарний рік.

Враховуючи висновок апеляційного суду про зміну рішення суду та часткове задоволення апеляційної скарги, розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсоток задоволення позовних вимог, який становить 73,05 % від розміру заявлених позивачем.

Так, ПАТ «Альфа-банк» при подачі позову та збільшенні розміру позовних вимог всього було сплачено 16790,90 гривень судового збору. Відшкодуванню підлягають 12598,21 гривня сплаченого судового збору, шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 6299,11 гривень.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2018 року - змінити в частині розміру стягуваних сум заборгованості за кредитом тапосиланні на еквівалент суми заборгованості за кредитом та відсотками у національній валюті та еквівалент суми пені у валюті кредиту.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість за Кредитним договором №1608/0808/45-012 від 08.08.2008р., станом на 15 квітня 2015 року, яка становить: 30 266,51 (тридцять тисяч двісті шістдесят шість доларів США п'ятдесят один цент) доларів США заборгованості за тілом кредиту, 1089,41 (тисячу вісімдесят дев'ять доларів США сорок один цент) доларів США заборгованості за відсотками та 2698,50 гривень пені за останній календарний рік.

Стягнути з ОСОБА_2, та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», сплачений судовий збір в сумі по 6299,11 (шість тисяч двісті дев'яносто дев'ять гривень одинадцять копійок) грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: О.І. Обідіна Л.М. Хіль