Ухвала

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/13301/15-ц

провадження № 61-13560ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович,

заінтересована особа - Державна іпотечна установа,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у складі судді Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року у складі колегії суддів Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А. П., в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця при винесенні постанови від 20 серпня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57048363 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/5698/15, виданого 04 грудня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва.

Скаргу мотивовано тим, що рішенням Святошинського районного суду від 30 вересня 2015 року у цивільній справі № 759/13301/15-ц позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом, пені та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 380 441,93 грн. З метою виконання рішення 04 грудня 2017 року представнику стягувача - Державної іпотечної установи було видано виконавчий лист, на якому було вказано дату набрання ним законної сили, а саме 03 листопада 2015 року, та зазначено, що виконавчий лист може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років. Разом із тим, в силу вимог частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа, на думку скаржника, закінчився 04 листопада 2016 року. Однак, звернення до приватного виконавця відбулось у серпні 2018 року, тобто поза межами строків зазначених у статті 22 цього Закону, заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем не подавалась. Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. У зв`язку з вищезазначеним, скаржник просив визнати дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 57048363, і подальші виконавчі дії незаконними, та скасувати винесені постанови про відкриття провадження, арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року, у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у липні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року вищевказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 31 серпня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати докази на підтвердження сплати судового збору.

У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А. П. у виконавчому провадженні № 57048363 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року.

Доводи касаційної скарги про те, що дії приватного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження не відповідають положенням пункту 5 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду від 30 вересня 2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду від 30 вересня 2015 року) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року, згідно статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно пункту 5 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02 червня 2016 року.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Встановивши, що виконавчий лист був виданий 24 квітня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, суди правильно застосували пункт 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення зазначеного закону.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика Андрія Павловича, заінтересована особа: Державна іпотечна установа, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик