ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/1462/18

провадження № 22-ц/4809/536/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, Литвиненко Олена Леонідівна, Науменко В?ячеслав Вікторович

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2018 року у складі судді Колесник С. І. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що відповідно до підписаної заяви від 01 жовтня 2013 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 30 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 14297 грн. 22 коп., з яких: 4 грн. 03 коп. - тіло кредиту, 2594 грн. 91 коп. - відсотки за користування кредитом, 10541 грн. 27 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 657 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 14297 грн. 22 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь банка заборгованість за кредитним договором в сумі 4 грн. 03 коп. та штраф (фіксована складова) в сумі 500 грн., всього 504 грн. 03 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовив. Суд дійшов висновку, що докази згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості процентів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Відповідно до укладеного з відповідачем договору вбачається, що він отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір, укладений з відповідачем складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку. Відповідач, підписуючи Заяву позичальника, приєднався до Умов надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов?язковим. Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Натомість відповідач не звертався до банку з письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

Апеляційне провадження відкрито 25 січня 2019 року (а.с.72), ухвалою від 05 лютого 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20 лютого 2019 року (а.с.80).

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що строк дії кредитної картки є 31 травня 2017 року.

Відповідач у судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджують факт його ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Відсутність його підпису на умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає банку можливість надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови з ним погоджені. Враховуючи, що за умовами заяви-анкети позичальника, дана заява разом з пам?яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, позивачем до позову не долучено зазначені умови, які б містили підпис позичальника, що дає підстави стверджувати, що банком не доведено, що під час підписання заяви-анкети відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки він не підписував умови та правила, то жодних зобов?язань, викладених в умовах та правилах надання банківських послуг у правилах користування платіжною карткою на себе не брав. Заява надана позивачем не містить даних, які саме послуги він хотів отримати від банку, оскільки кредитний ліміт не встановлено, не визначено найменування картки, яку він вибрав для оформлення, а відповідно не виявив бажання укладати будь-який договір банківських послуг. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.95-97).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано розрахунок заборгованості за процентами, виходячи із процентної ставки у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, яка діяла на час подання ним заяви-анкети.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

01 жовтня 2013 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду з тим, що ця його заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором до його укладення та згідний з його умовами (а.с.8), однак розділи анкети-заяви про те, яку він бажає оформити кредитну картку, а також те, що він отримав під розписку пам'ятку клієнта з Тарифами та основними умовами обслуговування і кредитування є взагалі незаповненими.

До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які діяли не на час подання відповідачем анкети - заяви, оскільки в цьому витягу відображені процентні ставки, які були введені і почали діяти з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року (а.с.9). Крім того, відсутній підпис відповідача про отримання Тарифів відповідно до умов викладених в заяві-анкеті.

Позивач, посилаючись на подані ним розрахунки заборгованості з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 30 жовтня 2018 року зазначав, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач виконує неналежним чином , у зв'язку з чим станом на 30 жовтня 2018 року виникла заборгованість в сумі 14297 грн. 22 коп., з яких: 4 грн. 03 коп. - тіло кредиту, 2594 грн. 91 коп. - відсотки за користування кредитом, 10541 грн. 27 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 657 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5, 6-7).

Суд першої інстанції за правилами ст.89 ЦПК України надав розрахункам банку належну оцінку та правильно врахував, що на час подання заяви-анкети процентна ставка була встановлена на рівні 30 %, а пізніше позивачем в односторонньому порядку змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема, до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також процентну ставку визначено з 01 вересня 2014 року на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року - 43,20% (а. с. 4-5).

Відповідно до пункту 1.1.1.91 Умов та Правил надання банківських послуг тарифи - розмір винагороди за послуги банку, являються невід'ємною частиною договору. Перелік може доповнюватись та змінюватись, про що клієнт повідомляється у відповідності до даних умов.У пункті 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником.

Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів виключно від суми позики.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (вредакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність дій банку щодо підвищення процентної ставки та розрахунок процентів не від суми позики.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком щодо порядку та умов збільшення процентної ставки, викладеним Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що проценти нараховано позивачем станом на 30 жовтня 2018 року, разом з тим, термін дії кредитної картки становить 31 травня 2017 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного між сторонами договору в частині застосування розміру процентної ставки, а нарахування відсотків та інших платежів після спливу строку кредитування суперечить нормам матеріального права, тому не може бути підтвердженням наявності боргу за відсотками.

Такий висновок суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовується.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач виконував умови кредитного договору та сплачував кошти на погашення заборгованості. Зокрема, 29 вересня 2014 року сплатив 2000 грн. і поточна заборгованість за кредитом була відсутня (а.с.5), 08 жовтня 2015 року сплатив 2036 грн.06 коп. і залишок заборгованості на 31 жовтня 2015 року банк визначив в сумі 118 грн.38 коп. з урахуванням підвищеної процентної ставки, всього відповідачем за цим кредитним договором вже сплачено 8271 грн. (а.с.5-7).

Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням строку виконання кредитного договору 31 травня 2017 року та виходячи з процентної ставки 30 % банк до суду першої інстанції не надав. Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до права банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку та включення до бази розрахунку процентів, неустойки, що не відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносни.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості позичальника за процентами. Сам суд зробити такий розрахунок не може, оскільки позивач з 01 червня 2015 року змінив порядок проведення розрахунку, в якому відсутня графа заборгованості за тілом кредиту, що унеможливлює нарахування відсотків (а.с.6-7).

Також колегія суддів зазначає, що за правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача за процентами.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко