РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2797/17

Провадження № 2/643/188/19

12.02.2019

12 лютого 2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач первинно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту ОСОБА_6 від 17.05.2012, складений секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківській області недійсним; визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину домоволодіння № 2 по вул. Залізнична в с. Панасівка Коломацького району Харківській області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в якості співвідповідачів, як правонаступників померлої ОСОБА_5 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заявою ОСОБА_3 від 11.10.2018 змінено предмет або підстав позову та позивач остаточно просить визнати заповіт ОСОБА_6, померлої 21.10.2013, посвідчений 17.05.2012 секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області, нікчемним; визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину домоволодінні № 2 по вул. Залізнична (Матросова) у с. Панасівка Коломацького району Харківської області та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи доводи позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_6 є матірю, яка була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживала у Харківській області, Коломацькому районі, с. Панасівка, вул. Залізнична,2. У 1995 ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних долях своїм дітям ОСОБА_5 та позивачу. 21.10.2013 мати померла. Після смерті матері позивач дізнався, що остання незадовго до смерті скасувала заповіт від 1995 і на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо всього свого майна, яке заповіла доньки ОСОБА_5 Заповіт складений 17.05.2012, посвідчений секретарем виконкому Покровської сільської ради Коломацького району Харківській області. Позивач вважає заповіт нікчемним, оскільки на час його складання матері було 78 років, у 2010 остання перенесла операцію на очах в офтальмологічної клініці ім. проф. ОСОБА_7 та і після операції мала проблеми із зором, тому під час складання заповіту не могла самостійно чітко прочитати текст заповіту до його підписання.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив вищевказані обставини та вимоги позову, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача вимоги позову не визнав повністю, надавши письмові заперечення, в яких посилається на безпідставність доводів та недоведеність позовних вимог, оспорюваний заповіт складений у відповідності до чинного законодавства та за волевиявленням спадкодавця.

В судовому засіданні представник відповідачів підтвердив свої заперечення, просив у задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо вимог позову.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідачів, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи з наданими сторонами доказами, вважає вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_6.

17.05.2012 секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області ОСОБА_8 посвідчений заповіт, яким ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі, все те, що буде неї належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідала дочці ОСОБА_5, повністю.

21.10.2013 ОСОБА_6 померла.

22.08.2017 померла ОСОБА_5.

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтв про смерть, заповіту від 17.05.2012 (а.с. 11-14).

Форма заповіту передбачає обов'язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Із листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.04.2017 вбачається, що у 2012 для посвідчення заповіту особа вправі була звернутися до посадової особи органу місцевого самоврядування (а.с. 47).

За вимогами п. 1.2. Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Розпорядженням голови Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області від 16.02.2012 № 14 відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій віднесених законом до відома Покровської сільської ради призначено було секретаря ради ОСОБА_8 (а.с. 51).

Далі, п. 1.10. Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Із витягу від 18.05.2012 вбачається про складення та посвідчення заповіту, що внесено до Спадкового реєстру у встановленому порядку (а.с.52).

Отже, аналізуючи викладене, враховуючи наведені положення, суд вважає, що заповіт від 17.05.2012, посвідчений уповноваженою особою, його форма та посвідчення відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Далі, форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 Цивільного Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 ЦК України).

При свідках заповіт може бути посвідчений і на бажання заповідача (ч. 1 ст. 1253 ЦК України).

Доводи позивача про те, що посвідчення заповіту мало бути відбуватися при свідках, оскільки заповідачу було 78 років, перенесла у 2010 операцію на очах, тому ОСОБА_6 не могла самостійно чітко прочитати текст заповіту тощо, належними та переконливими доказами не підтверджено.

Надання позивачем відомостей Харківської міської клінічної лікарні № 14 ім. проф. ОСОБА_7 № 441 від 02.06.2017 про перебування на стаціонарному лікуванні з діагнозом катаракта лівого ока, проведення оперативного лікування у 2007 та виписки із амбулаторної кратки № 0352 КЗОЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» від 02.06.2017 щодо хворої ОСОБА_6 про наявність інших хронічних захворювань, не є, на думку суду доказом наявності такої фізичної вади чи іншої хвороби у останньої, яка б перешкоджала їй власноруч підписати заповіт та викликала б необхідність посвідчувати такий заповіт у присутності свідків, як і волевиявлення заповідача.

Не встановлено таких доказів і під час розгляду справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді питання про недійсність або нікчемність заповіту суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Далі, встановлено, що заповіт ОСОБА_6 складений у письмовій формі, із зазначенням місця (приміщення виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області) і часу складення заповіту (10 година 00 хвилин), дати й місця народження заповідача (ІНФОРМАЦІЯ_2, що народилася у с. Успенівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області), та підписаний особисто заповідачем.

Вимоги п. 1.4. Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та ст. 1247 ЦК України при посвідченні заповіту дотримано.

Особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

Частина друга ст. 1254 ЦК України зазначає, що заповідач має право у бідь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Як встановлено, заповідач в подальшому не виявила бажання змінити заповіт, підтримуючи стосунки з дітьми, що вказує на те, що ОСОБА_6 діяла самостійно за своєю волею і не перебувала під будь-яким впливом.

Ствердження позивача, його представника про відсутність у заповідача волі на укладення спірного заповіту, і в цієї частині не доведені.

Далі, позивач зазначає наявність фізичної вади зору ОСОБА_6, внаслідок чого остання не могла самостійно прочитати текст заповіту, що є оспорюваним, посилаючись при цьому на положення ч. 1 ст. 1257 ЦК України, згідно із якою заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Між тим, із розяснень, викладених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

До оспорюваних заповітів за змістом частини другої статті 1257 ЦК України належать ті з них, які визнаються недійними за судовим рішенням на підставі встановлення того факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач у змісту позовних вимог, в судовому засіданні, не посилається на відсутність у ОСОБА_6 у момент складання оспорюваного заповіту вільного волевиявлення та відповідності волевиявлення її внутрішній волі.

Відповідно до ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Жодних доказів на підтвердження волевиявлення заповідача позивачем надано не було.

Далі, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Між тим, з боку позивача не надано постанови нотаріуса про відмову в оформлені права на спадщину, даних про коло спадкоємців, доказів про прийняття спадщини, доказів про належність майна спадкодавцям тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Отже, аналізуючи вищевикладене, дослідивши усі обставини, матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що з боку позивача належним чином не підтверджено та не доведено вимоги позову у повному обсязі, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 59, 76, 77, 79, 80, 206, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 1247, 1251, 1253, 1257, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст складений 21.02.2019.

Суддя