ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/56279/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР»),

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович,

Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», подану його представником Степанчуком Олегом Савичем ,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Мицик Ю.С., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернуласяз позовом до ТОВ «ФК «ЦФР», треті особи: ПН КМНО Легкобит С.О., Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними окремих положень договору.

Свої вимоги мотивувала тим, що 17.05.2017 ПН КМНО Легкобит С.О. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, на суму 195 385 грн. 77 коп., що належить їй на праві власності.

Вказаний автомобіль на підставі договору застави, посвідченого 24.06.2015 ПН КМНО Ангеловською О.С., був переданий у забезпечення виконання її зобов`язань за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Про вчинений виконавчий напис вона дізналася лише 15.09.2017, коли вказаний автомобіль був тимчасово затриманий працівниками поліції та доставлений на спеціальний майданчик. В подальшому їй стало відомо, що 15.06.2017 Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на автомобіль, що належить їй на праві власності, з метою його подальшої реалізації.

Зазначала, що через відсутність у виконавчому написі точного строку, за який проводилося стягнення, вона не мала можливості перевірити вірогідність наданих товариством нотаріусу розрахунків, тим більш, що сам виконавчий напис всупереч ст.89 Закону України «Про нотаріат» не містить сум пені та процентів, які підлягають стягненню з позивача і входять до складу загальної суми стягнення 195 385,77 грн., які зазначені нотаріусом.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» зміст виконавчого напису повинен містити розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. Формулювання «Стягнуто плати за домовленістю», що міститься у виконавчому написі не є розміром плати, визначеним у національній грошовій одиниці України - гривні.

Зазначала, що безспірність її заборгованості може бути підтверджено або рішенням суду, яке набрало законної сили, або актом звіряння взаєморозрахунків, підписаним обома сторонами договору. Наданий товариством розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог, а відтак, при вчиненні виконавчого напису порушено норми ст.88 Закону України «Про нотаріат» в частині безспірності заборгованості.

Наявність у договорі норми, яка зобов`язує товариство направити вимогу та наявність обумовленого 30-ти денного строку на отримання відповіді на вимогу зобов`язували нотаріуса вчиняти виконавчий напис тільки після з`ясування цих обставин. Разом з тим, виконавчий напис нотаріуса не містить посилання на будь-які письмові повідомлення чи вимоги до неї про усунення порушення виконання зобов`язань, через що мала сумнів у тому, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису пересвідчився про наявність направлення таких повідомлень їй та дотримання товариством 30-ти денного терміну.

Також просила визнати недійсним пункт 6.2 договору застави, укладеного між сторонами, оскільки він суперечить та не відповідає вимогам пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» та стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 715 від 17.05.2017, вчинений ПН КМНО Легкобит С.О., щодо звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № НОМЕР_5 , рік випуску 2006, колір сірий, д.н.з. НОМЕР_4 на суму 195 385,77 грн, що належить на праві власності ОСОБА_1 Визнано недійсним п. 6.2. Договору застави, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 24.06.2015, посвідченого ПН КМНО Ангеловською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 858.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «ФК «ЦФР», через свого представника, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що посилання суду на те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано повний обсяг документів в підтвердження безспірності заявленого боргу є помилковим та не відповідає дійсності. Крім того, боржнику направлялася вимога про необхідність виконання зобов`язання.

Виконавчий напис відповідає вимогам ст. 89 ЗУ «Про нотаріат».

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «ФК «ЦФР» - Горобець І.В. доводи апеляційної скарги підтримала, з підстав в ній викладених, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилася. Про розгляд справи повідомлена належно, подала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.06.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 745773216, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 120 000 грн., із застосуванням процентної ставки в розмірі 9,99% річних, на строк 36 місяців, зобов`язана повернути відповідачу суму отриманого кредиту щомісячними платежами згідно графіку (т. 1 а.с. 12-15).

24.06.2015 між сторонами було укладено договір застави автотранспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С., зареєстрований в реєстрі за № 858 (т. 1 а.с. 22-25).

Згідно зі ст.1.1. 1.2 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 745773216 від 24.06.2015, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , передає в заставу належний їй на праві власності автомобіль з наступними характеристиками: марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № WV 2 ZZZ7HX 6X 032454 , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер НОМЕР_4 .

17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № НОМЕР_5 , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на виконання зобов`язання в сумі 195 385 грн. 77 коп. за кредитним договором. Зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, визначається станом на 15.02.2017 (т. 1 а.с. 26).

15.06.2017 постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 715 від 17.05.2017 (т. 1 а.с. 20).

Для вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було надано нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, наступні документи: договір застави від 24.06.2015, кредитний договір від 24.06.2015, розрахунок заборгованості станом на 15.02.2017, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимоги на адресу позичальника, вимога від 01.03.2017 про усунення порушень адресована позичальнику, розрахунок боргу за кредитним договором, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 236-250, т. 2 а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що досудова вимога, направлена позивачу не підтверджує її отримання особисто ОСОБА_1 , оскільки у зворотному поштовому повідомленні зазначено, що лист отримано 6.03.2017 « ОСОБА_1 ».

Разом з тим, нотаріусу не було надано опису вкладень та оригіналу розрахункового документу, що беззаперечно свідчило б про направлення такої вимоги позивачу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нотаріус, при перевірці представлених банком документів, не пересвідчився щодо наявності факту вручення боржнику ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення кредиту, не переконався про відсутність між сторонами кредитного договору будь-якого спору щодо наявності та розміру заборгованості, яка нарахована банком, оскільки стягувачем не було надано виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості.

В порушення вимог ЗУ «Про нотаріат» у виконавчому написі не зазначено також строку, за яким проводилося стягнення, а лише вказано, що строк, за який провадиться стягнення, визначений станом на 15.02.2017, що унеможливило перевірку судом першої інстанції дотриманням нотаріусом вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо строків давності пред`явлення вимог.

Як вбачається, апеляційна скарга не містять доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Нових доказів до апеляційної скарги заявниками не надано, а тому підстави для переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи, відсутні.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що позивач - фізична особа та відповідач - ТОВ «ФК «ЦФР» уклали кредитний договір. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали договір застави транспортного засобу. Позивач у визначені кредитором строки заборгованості не сплатила, ТОВ «ФК «ЦФР» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, яким зобов`язано звернути стягнення на транспортний засіб, що належить на праві власності позивачу, згідно із договором застави для задоволення вимог за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього транспортного засобу.

Можливість звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса передбачено законами України «Про нотаріат», «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Разом з тим порядок звернення стягнення на заставне майно врегульовано у Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із ч. 1 ст. 27 спеціального закону, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги с імперативними і не залежать від розсуду стягувана. Ухилення від надсилання боржнику такого повідомлення, реєстрації в Реєстрі відомостей, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації є порушеннями, зважаючи на які нотаріус не може вчинити виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави.

Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України, вимоги до нотаріуса провести перевірку дій стягувача щодо дотримання норм спеціального закону щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу 30-денного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість нотаріуса не виконати ці вимоги. Коли нотаріус встановлює на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стятувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, це перешкоджає йому вчиняти виконавчий напис.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає також той факт, що стягувач не дотримався положень ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і не здійснив реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження до того, як нотаріус вчинить виконавчий напис, ще однією правовою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Такий висновок узгоджується з висновком ВП ВС у справі № 320/8269/15-ц (провадження 14-83цс18) від 16.05.2018.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», подану його представником Степанчуком Олегом Савичем - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: