Справа № 350/638/17
Провадження № 22-ц/4808/202/19
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_2

ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 листопада 2018 року, ухвалене суддею Пулик М.В. в смт. Рожнятів, повний текст якого виготовлено 03 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулась з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вони та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_2 подарувала належну їй ? частину квартири ОСОБА_6 та відповідачі почали чинити їм перешкоди в користуванні належним їм майном, зокрема поміняли замок у вхідних дверях, та не впускають до квартири. Зазначені обставини підтверджуються висновком старшого інспектора Рожнятівського ВП від 08.11.2016 року, листом селищного голови № С-41/02-25 від 24.03.2017 року, висновком інспектора Рожнятівського ВП від 02.02.2017 року, актом комісії Служби в справах дітей Рожнятівської РДА від 03.03.2017 року, висновком інспектора Рожнятівського ВП від 28.02.2017 року. Просили усунути перешкоди у здійсненні їх права власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити їм перешкоди у користуванні належними їм частинами вказаної квартири та вселити їх до належної їм на праві спільної часткової власності квартири № АДРЕСА_1.

20 липня 2017 року ОСОБА_6 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_7, позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві приватної власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить по ? частині вказаної квартири. Частка ОСОБА_7 за житловою та загальною площею в квартирі становить 11,35 кв.м та 15.51 кв.м відповідно, що є незначною, виділити ОСОБА_7 відповідно до належної частки окреме приміщення є неможливим. ОСОБА_7 веде аморальний спосіб життя, перебуває в неприязних стосунках з ними, ОСОБА_2 хворіє та потребує стороннього догляду, що виключає спільне проживання ОСОБА_7 з ними. Вказує, що на 17.12.2008 року вартість ? частини квартири становила 3480,00 грн, враховуючи індекс інфляції, на час звернення з позовом вартість ? частини квартири становить 17 420,00 грн. Просила припинити право власності ОСОБА_7 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 1/4 частину даної квартири та стягнути з неї в користь ОСОБА_7 вартість 1/4 частини квартири в розмірі 17 420,00 грн. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь судові витрати.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 20 липня 2017 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 22 серпня 2017 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено орган опіки та піклування Рожнятівської РДА.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_8 про припинення права на частку у спільному майні залишено без розгляду.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 26 квітня 2018 року залучено до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7.

31.05.2018 року опікун ОСОБА_5- ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням Рожнятівської РДА № 270 від 10 жовтня 2017 року його призначено опікуном малолітнього ОСОБА_5, який є власником 1/2 частини спірної квартири АДРЕСА_1. Однак ОСОБА_6, яка є власником іншої 1/2 частини спірної квартири, та квартиронаймач ОСОБА_2 чинять перешкоди малолітньому ОСОБА_5 в реалізації його права власності (володіння, користування, розпорядження), не йдуть на контакт і не хочуть порозумітися і в категоричній формі відмовляють надати доступ дитині до квартири, двері не відчиняють, про що категорично ствердили в попередньому судовому засіданні та заявили, що він зможе проживати в цій квартирі тільки після досягнення повноліття. Просив усунути перешкоди у здійсненні права власності малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? частиною квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його законному представнику (опікуну) ОСОБА_3 у користуванні належною на праві власності ОСОБА_5 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1. Вселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до належної йому на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його законному представнику (опікуну) ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною на праві власності ОСОБА_5 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до належної йому на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що проживає в квартирі не на правах квартиронаймача, а як член сім»ї дочки ОСОБА_6 Ні апелянт, ні ОСОБА_6 не заперечували і не заперечують проти проживання малолітнього ОСОБА_5 в квартирі. Судом не здобуто жодного письмового доказу проте, що йому чиняться перешкоди в користуванні та проживанні в квартирі. Зазначає, що малолітній ОСОБА_5 перебуває в Долинському дитячому будинку «Теплий дім». Його представник ОСОБА_3 особисто стверджував в судовому засіданні, що після набуття ОСОБА_5 права власності на ? частину квартири, він жодного разу не приймав міри для його вселення в квартиру. На думку апелянта, судом вселено малолітнього ОСОБА_5 в ? частину квартири без вирішення питання, які саме конкретні приміщення він буде займати, так як квартира реально не поділена. Апелянт зазначає, що ні вона, ні її дочка ОСОБА_6 не заперечували і не заперечують на проживання та користування квартирою ОСОБА_5, який є їхнім онуком та племінником, однак не може погодитися з тим, що даною квартирою повинен користуватися ОСОБА_3

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Оскільки відповідачі створили перешкоди неповнолітньому ОСОБА_5 в користуванні належною йому частиною квартири, тому подані в його інтересах опікуном ОСОБА_3 вимоги є підставними і підлягають до задоволення шляхом вселення ОСОБА_5 в належну йому на праві спільної часткової власності квартиру.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно висновків поліції (а.с.12,13,15-16) та акту від 03 березня 2017 року (а.с.17) ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_1, не впускала в квартиру співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Ничипорчук І.Б. та Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Ничипорчук І.Б. від 30.05.2018 року за реєстровим номером 355 (а.с.100,101).

Розпорядженням № 270 від 10.10.2017 року Рожнятівської РДА Івано-Франківської області опікуном ОСОБА_5 призначено ОСОБА_3 ( а.с.70).

ОСОБА_5 не має можливості користуватися належною йому частиною квартири, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджується висновком старшого інспектора Рожнятівського ВП від 08.11., 20.11.2016 року, 02.03.,23.03. 2017 року, листом селищного голови № С-41/02-25 від 24.03.2017 року, актом комісії Служби в справах дітей Рожнятівської РДА від 03.03.2017 року, висновком інспектора Рожнятівського ВП від 02.02., 28.02.2017 року (а.с.12-17).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що малолітня дитина перебуває в Долинському дитячому будинку «Теплий дім», після набуття ОСОБА_5 права власності на ? частину квартири опікуном жодного разу не приймались міри для його вселення в квартиру та те, що квартира реально не поділена, тому не зрозуміло хто якою частиною квартири буде користуватись, не заслуговують на увагу, оскільки згідно даних, які містяться у довідці Долинського дитячого будинку «Теплий дім» перебуває у дитячому будинку щоденно з понеділка по п'ятницю, а вихідні та ночі проводить з опікуном (а.с.116). Крім цього, згідно частини 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов вірного висновку, що відповідачі створили перешкоди неповнолітньому ОСОБА_5 в користуванні належною йому частиною квартири, а тому подані в його інтересах опікуном ОСОБА_3 вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27 лютого 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський