Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 243/5506/16-ц

провадження № 61-17163св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, у складі судді Гусинського М. О., від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Груіцької Л. О., Осипчук О. В., Новікової Г. В., від 21 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 травня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R1В, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 146 790, 00 грн (пункт 3.1 кредитного договору) зі строком повернення кредитних коштів до 28 травня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних (пункт 3.3.1 кредитного договору). Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 37489 від 28 травня 2013 року. Відповідач припинив виконувати кредитні зобов'язання щодо погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, починаючи з 03 липня 2014 року. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № R1В, відповідно до якого позивач набув прав нового кредитора за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем по поверненню кредитних коштів по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 181 785, 40 грн, що складається із: заборгованості по кредиту 123 751, 38 грн, заборгованості по відсоткам 24 751, 05 грн, заборгованості по комісії 18 128, 63 грн, інфляційні втрати 10 128, 02 грн, 3 % річних у відповідності до статті 625 ЦК України 5 026, 32 грн.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позовом задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R1В у сумі 181 785, 40 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

19 жовтня 2016 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області по справі було винесене заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 181 785, 40 грн.

01 грудня 2016 року ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької областіза заявою відповідача від 31 жовтня 2016 року заочне рішення було скасоване, а справа була призначена до судового розгляду.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2008 року, а саме: 123 751, 38 грн заборгованості по кредиту, 24 751, 05 грн заборгованості по відсоткам, 18 128, 63 грн заборгованість по комісії, 10 128, 02 грн - інфляційні втрати, 5 026, 32 грн - 3 % річних, а усього 181 785, 40 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилися заборгованість, яка підлягає стягненню із відповідача у розмірі 181 785, 40 грн. Позивач не довів належними доказами настання страхового випадку (викрадення автомобіля, на придбання якого було отримано кредит), а тому відсутні підстави для задоволення вимог, зазначених відповідачем та його представником як у заперечені, так і в судовому засіданні, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі доведення відповідачем настання страхового випадку, суд за заявою відповідача має право переглянути своє рішення за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем боргових зобов'язань перед кредитором. Позовні вимоги відповідачем у частині розрахунку заборгованості не оспорювалися. Судом першої інстанції оцінені докази щодо належного повідомлення відповідача про передачу права вимоги іншій особі - позивачу у справі. Визнані такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині того, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик до суду представника позивача з метою надання ним пояснення стосовно позовних вимог та не залучив до участі у справі за його клопотанням у якості третьої особи на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», оскільки матеріали справи не містять такого клопотання. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені клопотання про зупинення провадження по справі, не прийняв ухвалу у вигляді окремого процесуального документу, однак ця помилка не вплинула на загально-правову оцінку судом обставин справи і не впливає на висновок суду про обґрунтованість заявленого позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору районним судом було грубо порушено вимоги процесуального законодавства, про що наголошувалося в апеляційній скарзі, що залишено поза увагою апеляційним судом. Зокрема, суд необґрунтовано не зупинив провадження по справі за заявою відповідача та не постановив належно мотивовану з цього приводу ухвалу у вигляді окремого процесуального документу, не залучив до участі у справі за його клопотанням у якості третьої особи на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик до суду представника позивача з метою надання ним пояснень позовних вимог. Районним судом також було відмовлено відповідачу у наданні часу для надання доказів. Факт настання страхового випадку доведений під час розгляду іншої справи, про що постановлено судове рішення. Заявник також стверджує, що жодних письмових повідомлень від банка чи позивача про укладення договору відступлення права вимоги він не отримував.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 243/5506/16-ц розподілено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилається на те, що касаційна скарга не відповідає дійсним обставин справи, а її доводи не спростовують правильних по суті судових рішень. Твердження відповідача щодо незалучення до участі у справі в якості співвідповідач страхової компанії не заслуговують на увагу, оскільки страхова компанія не є стороною у справі, позивачем у якій виступає новий кредитор.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 травня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R1В, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 146 790, 00 грн зі строком кредитування для придбання автомобіля строком на 7 років до 28 травня 2020 року під 0,01 % річних за користування кредитом (а. с. 3-7).

28 травня 2013 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 146 790, 00 грн за меморіальним ордером № 37489 (а. с. 10).

14 травня 2014 року між ПАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №006102/4004/0000005, за умовами якого був застрахований автомобіль «HYUNDAI» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 89-103).

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовим кредитом № R1В, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора з вимогами до відповідача за кредитним договором № R1В (а. с. 11-16).

Про укладання договору відступлення прав вимоги грошових зобов'язань між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було письмово повідомлено відповідача ОСОБА_1, про що свідчить наявність як письмового повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимог (а. с. 26), так і список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (у тому числі і на адресу боржника ОСОБА_1.) з відміткою поштового відділення м. Києва від 07 липня 2015 року (а. с. 27).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 26 квітня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 181 785, 40 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту - 123 751, 38 грн, заборгованості по відсоткам - 24 751, 05 грн, заборгованості по комісії - 18 128, 63 грн, інфляційні втрати - 10 128, 02 грн, 3 % річних у відповідності до статті 625 ЦК України - 5 026, 32 грн (а. с. 24, 25).

Суди встановили, що позов у частині розрахунку заборгованості відповідачем не оскаржувався.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог кредитора про стягнення із відповідача отриманих у кредит грошових коштів, відсотків за користування коштами, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе боргових зобов'язань божником. Правильність розрахунку заборгованості у цій частині відповідачем не оспорювалась.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов'язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Суди встановили, що про укладання договору відступлення прав вимоги грошових зобов'язань між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було письмово повідомлено відповідача ОСОБА_1 07 липня 2015 року (а. с. 27).

Судом апеляційної інстанції надано належну оцінку процесуальній поведінці сторін спору. Встановлено, що провадження по справі знаходилося у Слов'янському міськрайонному суді Донецької області з 08 липня 2016 року. Позовну заяву ОСОБА_1 отримав 29 липня 2016 року. Заперечення проти позову представник відповідача надав суду 10 серпня 2016 року. На час слухання справи у районному суді, а саме 14 грудня 2016 року, представник відповідача мав достатній час для підготовки розгляду вказаної цивільної справи, у тому числі й для подання клопотань з питання заперечень проти позову.

Апеляційним судом звернуто увагу на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені клопотання про зупинення провадження по справі, не прийняв ухвалу у вигляді окремого процесуального документу, однак ця помилка не вплинула на оцінку судом обставин справи і на висновок суду про обґрунтованість заявленого позову. У зв'язку із вказаними порушеннями апеляційним судом прийнято окрему ухвалу з питань порушення судом першої інстанції норм процесуального права та надано належну правову оцінку цій обставині.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення в цій частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

В той же час колегія суддів не може погодитись з судовими рішеннями у частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 18 128, 63 грн.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З урахуванням наведеного позовні вимоги у частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 18 128, 63 грн є такими, що до задоволення не підлягають.

У зв'язку із частковим задоволенням касаційної скарги підлягають перерозподілу між сторонами витрати по сплаті судового збору: сума стягнутого судом першої інстанції судового збору підлягає зменшенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог із вирахуванням частини судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, яка підлягала стягненню на користь відповідача у зв'язку із частковим задоволенням касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості по комісії у сумі 18 128, 63 грн скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовити.

Зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року, з 1 817, 85 грн до 1 483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 70 коп.

В іншій частині рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович