Ухвала

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 569/6039/17

провадження № 61-323 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради, про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради, про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки у розмірі 17 477 грн 04 коп., моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 8 320 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради, про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19 листопада 2001 року по 9 червня 2009 року в розмірі 17 477 грн 04 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 тис. грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк, задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року змінено. Зменшено суму стягнутої з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19 листопада 2001 року по 9 червня 2009 року з 17 477 грн 04 коп. до 11 837 грн 36 коп., нарахованих без утримання податку й інших обов'язкових платежів. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у цій справі становить 22 477 грн 04 коп., яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 ? 100 = 176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено. При цьому, посилання у касаційній скарзі на те, що судами ця справа не була визначена як малозначна (стаття 19 ЦПК України), не перешкоджає суду касаційної інстанції, враховуючи імперативну норму (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), визнати її малозначною.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради, про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта