ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/831/19 Справа № 206/6707/17 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач- Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним договору найму житла, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору найму житла.

Позов мотивований тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зміну договору найму житлового приміщення. Проте, 16 березня 2016 року апеляційним судом Дніпропетровської області вищезазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3 у користування кімнату житловою площею 10,1 кв.м. Втім, після її звернення до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ із касаційною скаргою, вищевказане рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року було скасоване і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року вищезазначене рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні вимог про зміну умов договору найму житлового приміщення.

Проте, як з'ясувалось, відповідач після ухвалення пізніше скасованого рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року звернувся до КП «ЖГ Самарського району» ДМР для укладання договору найму житла. 09 червня 2016 року між відповідачем та КП «ЖГ Самарського району» ДМР був укладений договір найму житла. Однак, позивач вважає, що цей договір підлягає визнанню недійсним, оскільки був укладений під впливом помилки, а саме на підставі пізніше скасованого судового рішення.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підставою для укладення спірного правочину стало скасоване рішення суду, та ці обставини не можуть свідчити про помилку при укладенні договору найму. Крім того, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року на момент укладання спірного договору було чинним, а тому підлягало обов'язковому виконанню на всій території України і жоден орган та громадянин не могли його не виконувати чи ставити під сумнів його виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд постановляючи оскаржуване рішення неповністю з'ясував обставини справи і прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що у 1985 року на сім'ю з п'яти чоловік, зокрема ОСОБА_3, його батька - ОСОБА_5, його сестри - ОСОБА_6, дружини батька - ОСОБА_7 та її дочки - ОСОБА_2, була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).

Вищезазначена квартира не значиться приватизованою та має статус квартири, що належить місцевій Раді і знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані - ОСОБА_2 (уповноважений власник), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.22).

Так, як вбачається рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зміну умов договору найму житлового приміщення задоволено. Змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_3 кімнату житловою площею 10,1 кв.м., а у користування ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кімнату житловою площею 17,3 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. і кімнату житловою площею 12,5 кв.м. та лоджію площею 1,82 кв.м., залишивши в загальному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, та ОСОБА_4 кухню площею 7,9 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалетну кімнату площею 1,2 кв.м. та комору площею 1,3 кв.м. (а.с.57).

Виконавчий комітет Самарської районної у місті Дніпропетровську ради своїм рішенням "Про зміну договору найму жилого приміщення ОСОБА_3" №208 від 20 травня 2016 року, вирішив ОСОБА_3 звернутись до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради для укладення договору найму на одну кімнату житловою площею 10,1 кв.м. у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2016 №22-ц/774/47/16 (а.с.37).

09 червня 2016 року між Комунальним підприємством «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради та ОСОБА_3 було укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого останньому надано у користування кімнату житловою площею 10,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.17).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.14-16).

21 грудня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, Комунальне підприємство «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз», Комунальне підприємство «Дніпроводоканал», Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінко-Дніпро» про зміну умов договору найму житлового приміщення - відмовлено (а.с.12-13).

Позивач звертаючись з дійсним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що спірний договір був укладений під впливом помилки, оскільки рішення суду на підставі якого він укладався було скасовано.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що підставою для укладення спірного правочину стало скасоване рішення суду, не можуть свідчити про помилку при укладенні договору найму. Крім того, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року на момент укладання спірного договору було чинним, а тому підлягало обов'язковому виконанню на всій території України і жоден орган та громадянин не могли його не виконувати чи ставити під сумнів його виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

За змістом ст.63 ЖК УРСР предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЖК УРСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

При цьому, право на такий позов, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, виникає лише в разі порушення недійсною угодою особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочини, вчинені під впливом помилки, відносять до правочинів з вадами внутрішньої волі, яка могла сформуватися в умовах неправильного уявлення особи про обставини, що мають істотне значення для вчинення правочину.

Ігнорування справжньої волі особи, яка вчиняє правочин під впливом помилки, не допускається. Однак визнавати недійсним будь-який правочин, в якому внутрішня воля сформувалась під впливом неправильних уявлень, було б теж неправильно, оскільки це впливає на стабільність цивільного обороту й охорону прав та інтересів інших осіб.

Можливість оспорювання правочинів, вчинених унаслідок помилки, має відбуватися в умовах чіткого та однозначного тлумачення положень статті 229 ЦК України щодо видів помилок, що мають істотне значення, кола суб'єктів, які можуть оспорювати правочин та його правових наслідків, що дозволить забезпечити баланс інтересів у цивільному обороті.

Конструкція правочину, вчиненого під впливом помилки, побудована за моделлю оспорюваного правочину, тобто в кожному конкретному випадку існує спір щодо формування волевиявлення учасника правочину внаслідок помилки і необхідно довести, що така помилка мала місце.

Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що ствердження позивача про те, що оскаржуваний нею правочин - договір найму житлового приміщення, укладений між відповідачами, було укладено під впливом помилки, ґрунтується не на припущеннях, а на належних та допустимих доказах, колегія вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що спірний правочин укладений на підставі рішення суду, яке на той час набрало законної сили, а тому підлягало обов'язковому виконанню на всій території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд постановляючи оскаржуване рішення неповністю з'ясував обставини справи і прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко