ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/720/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Расулової А.А.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ТОВ «КУА «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ»звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду. В обгрунтування позову зазначило, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 28.10.2010 року з відповідача ОСОБА_4 на користь ТОВ «КУА «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ»було стягнуто суму позики з урахуванням інфляції 130 530,60 грн., 3% річних у сумі 2984,84 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язанняза договором позики за період з 04.10.2008 року по 17.08.2009 року у сумі 23 422,41 грн., штраф у сумі 57 100,00 грн., а також судові витрати у сумі 1720,00 грн., а всього 215 857,85 грн.

Однак, рішення суду відповідачем не виконане. Позивач вказує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому, позивач має право на отримання 3% річних у сумі 51 025,25 грн. та інфляційних втрат у сумі 326 247,61 грн. за період з 08.11.2010 року по 24.09.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Вказана правова позиція передбачена постановами Верховного Суду України 14.11.2011 року у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 року у справі № 3-142гс11.

За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.10.2010 року з ОСОБА_4 на користь ТОВ «КУА «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ»було стягнуто суму позики з урахуванням інфляції 130 530,60 грн., 3% річних у сумі 2984,84 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язанняза договором позики за період з 04.10.2008 року по 17.08.2009 року у сумі 23 422,41 грн., штраф у сумі 57 100,00 грн., а також судові витрати у сумі 1720,00 грн., а всього 215 857,85 грн.

Згідно зі змісту зазначеного рішення, в результаті невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов договору позики станом на 17.08.2009 року у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «КУА «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ»у сумі 214 037,85 грн., з яких: сума позики з урахуванням інфляції - 130 530,60 грн. (у тому числі основна сума боргу - 114 200,00 грн.), 3% річних у сумі 2984,84 грн., пеня за прострочення виконання грошового зобов'язанняза договором позики за період з 04.10.2008 року по 17.08.2009 року у сумі 23 422,41 грн., штраф у сумі 57 100,00 грн.

На даний час відповідачем ОСОБА_4 вказане рішення суду не виконано, відповідач відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів виконання ним належним чином обов'язку зі сплати грошової суми, зокрема основної суми боргу за договором позики від 05.12.2007 року.

Однак, із наявного в матеріалах справи листа, за підписом директора ТОВ «КУА «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» ОСОБА_5, за № 213/18 від 24.09.2018 року вбачається, що зважаючи на те, що відсутня офіційна інформація про наявність майна у ОСОБА_4 та закінчився строк повторного пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, стягнути цей борг не вбачається можливим, а тому у 2017 році заборгованість у сумі 114 200,00 грн. була списана позивачем, як безнадійна, за рахунок створеного резерву з відображенням в ф. № 1ДФ за 3-й квартал 2017 року з ознакою доходу 107.

Звертаючись з вказаним позовом до суду та обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем даного рішення суду, позивач, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, заявив свої вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь 377 272,86 грн. ( 51 025,25 грн. 3% річних та 326 247,61 грн. інфляційних втрат), які, згідно наданого ним розрахунку, нараховані на загальну суму, стягнуту рішенням суду у розмірі 215 857,85 грн. за період з 08.11.2010 року по 24.09.2018 року.

Вирішуючи даний спір та дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову, суд виходить з того, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування раніше стягнутих коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, за період з 08.11.2010 року по 24.09.2018 року три проценти річних та інфляційних втрат необхідно вираховувати від простроченої суми основного боргу, що становить 114 200,00 грн., однак, як було встановлено судом, згідно листа № 213/18 від 24.09.2018 року, вказана сума у 2017 році була списана позивачем, як безнадійна, а тому непідлягає нарахування сум відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму боргу.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Разом з тим, представником позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРТ-КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: