Номер провадження: 22-ц/813/551/19
Номер справи місцевого суду: 495/6497/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

заінтересована особа - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2018 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у відповідності до якої просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу, починаючи з 1999 року по теперішній час.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження по справі за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз'яснено ОСОБА_2 її право звернення для вирішення спору в порядку, визначеному ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за вказаною заявою, суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту заяви вбачається спір про право, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю заявникові необхідно встановити для визначення правового режиму майна як об'єкту спільної сумісної власності, яке було набуто під час спільного проживання однією сім'єю. Тому такий спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала суду порушує права та інтереси ОСОБА_2, оскільки подаючи до суду заяву вона не мала за мету визначити правовий режим майна як об'єкт спільної сумісної власності, а їй було необхідно встановити лише факт сумісного проживання, який в подальшому створив би умови для звернення нею до суду в порядку позовного провадження про визначення правового режиму майна як об'єкту спільної сумісної власності, набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у відповідності до якої просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу, починаючи з 1999 року по теперішній час.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю заявникові необхідно встановити для визначення правового режиму майна як об'єкту спільної сумісної власності, яке було набуто під час спільного проживання однією сім'єю (а.с.3).

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Отже необхідні наступні умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов'язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Згідно із ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позовна загальних підставах.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виконання, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя обґрунтовано виходив з того, що зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю заявникові необхідно для визначення правового режиму майна як об'єкту спільної сумісної власності, яке було набуто під час спільного проживання однією сім'єю.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Таким чином, судом встановлено, що існує спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Посилання апелянта на необґрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними та правильність висновків суду не спростовують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Інших доводів про неправильність судового рішення апелянтом в скарзі не зазначено.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. 375 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець