Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 355/630/17-ц

провадження № 61-26741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є.В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерне товариство «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Березовенко Р. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2014 року № б/н, у розмірі 41 012 грн 89 коп., з яких 4 563 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 31 070 грн 19 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 950 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 929 грн 18 коп. - штраф (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2014 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за указаним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2014 року на загальну суму 38 812 грн. 89 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 порушив зобов'язання за договором, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач не поповнював картковий рахунок вчасно та всупереч умов та правил надання банківських послуг допустив заборгованість по проведеним операціям.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргуОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 19 вересня 2014 року № б/н у розмірі 4 563 грн 51 коп. У задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а, отже, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача заборгованості по процентах, пені, комісії та штрафах. Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Заявник зазначає, що банком надані всі належні та допустимі докази по справі. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовано. Факт укладання договору та факт отримання грошових коштів є доведеним. ОСОБА_4 був ознайомлений з умовами кредитного договору та вважав їх розумними та справедливими. Відповідач підписав вищевказаний договір як і інші документи, які стосуються договору, маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину було вільним та здійснено в письмовій формі як цього вимагає стаття 203 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_4, у якому відповідач посилається на те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 вересня 2014 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, ОСОБА_4 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором не виконав, а саме - не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість ОСОБА_4 перед банком станом на 31 березня 2017 року складала 41 012 грн 89 коп., з яких 4 563 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 31 070 грн 19 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 950 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 929 грн 18 коп. - штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, і не пізніше наступного дня надсилає його заявнику.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_4 отримав кредитні кошти і вказана обставина ним не заперечується.

Згідно вимог частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, правильно виходив із того, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача заборгованості по процентах, пені, комісії та штрафах. Висновки суду не відповідали фактичним обставинам справи та не ґрунтувалися на наявних у справі доказах, що відповідно до вимог статті 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судові рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович