Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 334/3083/16-ц

провадження № 61-26444 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Фідобанк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_5;

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПУАТ «Фідобанк»), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала, та, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила визнати її вкладником ПУАТ «Фідобанк» по рахунку № НОМЕР_1 на суму 200 тис. грн шляхом включення її до списків вкладників ПУАТ «Фідобанк», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року до участі у справі третьою особою залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2016 року вона уклала з ПУАТ «Фідобанк» договір про відкриття банківського рахунку, на підставі якого було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2, на який 18 травня 2016 року внесла через касу банку грошові кошти у сумі 200 тис. грн.

Зазначала, що вказані кошти на її рахунок не були зараховані, оскільки, за повідомленням працівників банку усі касові операції були скасовані без фактичного повернення грошових коштів, внесених на вказаний поточний рахунок.

Вказувала, що рішенням правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно.

Зазначала, що її не було внесено до списків вкладників банку, які мають право на одержання суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі викладеного ОСОБА_4 вважала, що її права, як споживача, порушені та просила суд захистити їх, визнавши її вкладником банку шляхом внесення до списку вкладників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Визнано ОСОБА_4 вкладником ПУАТ «Фідобанк» по рахунку № НОМЕР_1 на суму 200 тис. грн. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 включити ОСОБА_4 до списків вкладників ПУАТ «Фідобанк», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком належним чином не виконано зобов'язання, не зараховано на розрахунковий рахунок позивача внесені нею напередодні запровадження у ПУАТ «Фідобанк» тимчасової адміністрації 200 тис. грн, а тому наявні правові підстави для визнання ОСОБА_4 вкладником банку із застосуванням гарантій, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовом ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій справі виник у зв'язку з тим, що під час дії тимчасової адміністрації банку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» не включила позивача до переліку вкладників банку (за договором банківського вкладу від 17 травня 2016 року), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Причиною цьому стала та обставина, що фактично кошти на банківський рахунок позивачем не вносилися, оскільки банківські операції за 18травня 2016 року про внесення на її рахунок грошових коштів у загальній сумі 200 тис.грн були виявлені, як навантаження на Фонд, та того ж дня сторновані. Враховуючи, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції ПУАТ «Фідобанк» вже перебував у стадії ліквідації, на початок запровадження ліквідації банку позивач не була його вкладником, тому задоволення вимог останньої, як вкладника банка, можливе лише у спосіб, передбачений спеціальним Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто в порядку черговості шляхом зарахування відповідних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 334/3083/16-ц із Заводського районного суду м. Запоріжжя. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не враховав, що підставою для звернення її з цим позовом стало саме неналежне виконання ПУАТ «Фідобанк», який прийняв кошти для зарахування на її поточний рахунок, своїх обов'язків щодо зарахування, обліку та збереження цих коштів, чим порушило її права вкладника банку. Підставою порушення її прав вкладника було сторнування касових операцій, що відбулося 19 травня 2016 року на виконання вимоги від 18 травня 2016 року куратора ПУАТ «Фідобанк» від Національного банку України ОСОБА_7, тобто до введення процедур тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а відтак порушення прав вкладника було допущено саме ПУАТ «Фідобанк», а тому уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5, яка виконує всі функції органів управління банку та має додаткові повноваження, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має повноваження та обов'язки для безпосереднього виконання рішень і здійснення дій по відновленню прави позивача.

Зазначала, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки факту визнання операцій по внесенню на рахунок позивача грошових коштів у сумі 200 тис. грн навантаженням на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не встановлено нормативно-правове визначення і регулювання визнання операції навантаженням на Фонд, його порядок застосування та правові наслідки, його відповідність обставинам справи і чинному законодавству.

Вказувала, що матеріали справи містять платіжні документи, якими належним чином доведене внесення коштів на рахунок позивача, доказів протилежного матеріали справи не містять, як і не містять доказів визнання правочинів, щодо яких виник спір, нікчемними чи недійсними. Тому вважає, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано визнав її вкладником ПУАТ «Фідобанк» із сумою залишку коштів на рахунку, відкритому на її ім'я, у розмірі 200 тис. грн на 20 травня 2016 року (дату введення тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк») і тим самим відновив належним чином її порушене право.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 подав заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставини справи, в межах наданих суду повноважень; судом вірно застосовані норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, доводи касаційної скарги вважав безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 17 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ПУАТ «Фідобанк» укладено договір про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривня (а.с. 4, 5 т. 1).

Відповідно до фотокопій платіжних документів 18 травня 2016 року через касу Центрального відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Запоріжжя для зарахування на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я позивача, надійшли грошові кошти на загальну суму 200 тис. грн, у тому числі згідно з квитанціями № 383663031- на суму 20 тис. грн; № 383662562 -на суму 20 тис. грн; № 383661258 - на суму 100 грн; № 383664008 - на суму 40 тис. грн; № 383664775 - на суму 19 900 грн; № 383703595 - на суму 40 тис. грн; № 383704017 - на суму 20 тис. грн; № 383666312 - на суму 40 тис. грн (а.с. 6-13, а.с. 215-223 т. 1).

На підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць: з 20 травня 2016 року по 19 червня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 червня 2016 року № 959 продовжено строк тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року по 19 липня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року № 1265 на підставі постанови правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш розпочато процедуру ліквідації у ПУАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Фідобанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_5 з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно. (а.с. 127, 129 т. 1).

Листом від 02 липня 2016 року №2-3-6-6-1/1797-ВА уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» повідомила ОСОБА_4 про те, що банківські операції за 18 травня 2016 року про внесення на її рахунок грошових коштів у загальній сумі 200 тис. грн були виявлені як навантаження на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та анульовані (а.с. 44 т. 1).

Відповідно до довідки ПУАТ «Фідобанк» від 20 березня 2017 року № 1-11-1-3-3/651-ЛК-ОГ по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_4, з моменту відкриття 17 травня 2016 року по дату закриття 21 лютого 2017 року грошові кошти не вносилися (а.с. 188, т. 1).

Згідно реєстру видалених документів ПУАТ «Фідобанк», сформованого 18 травня 2016 року, операція із зарахування на поточний рахунок ОСОБА_4 грошових коштів 18 травня 2016 року на суму 200 тис. грн. того ж дня були сторновані. (а.с. 3 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4. просила суд визнати її вкладником ПУАТ «Фідобанк» на суму 200 тис. грн шляхом включення її до списків вкладників ПУАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Однак при розгляді справи суди попередніх інстанцій не звернули уваги на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За положеннями частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 17 КАС України, в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_4 до суду з цим позовом, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Помилковим є застосування статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, якийвід імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Нормами статті 27 цього Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом. Для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону граничного розміру відшкодування за вкладами.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 127/25132/17, від 23 січня 2019 року у справі № 761/33816/17 та інших.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на вищенаведене, у зв'язку з чим безпідставно розглянули по суті спір в частині позовних вимог, заявлених до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції ПУАТ «Фідобанк» вже перебував у стадії ліквідації, на початок запровадження ліквідації банку позивач не була його вкладником, а тому задоволення вимог останньої, як вкладника банка, можливе лише у спосіб, передбачений спеціальним Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто в порядку черговості шляхом зарахування відповідних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк».

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, заявлених до ПУАТ «Фідобанк», та вважає, що рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення в частині заявлених позовних вимог до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» ОСОБА_5 не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що, в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі у вказаній частині.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» ОСОБА_5 про визнання особи вкладником банку шляхом включення до списку вкладників скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства«Фідобанк» ОСОБА_5 про визнання особи вкладником банку шляхом включення до списку вкладників закрити.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року у нескасованій за результатами касаційного перегляду частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н.Ю. Сакара

С. Ф.Хопта

В. В. Шипович