Справа № 161/9860/18 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/850/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_7,

представника третьої особи - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Делівері Кар», Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору комісії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: на вантажний автомобіль марки MAN, модель 18.463 FLT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску; на вантажний сідловий тягач марки Volvo, модель FN 12, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску; на вантажний сідловий тягач марки Volvo, модель FH 12-42T, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1998 року випуску: на напівпричіп бортовий марки KRONE, модель SDP, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 шляхом надання ТзОВ «А. В .Л.» права продажу від імені власника вказаного автомобіля будь-якій особі за ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності з наданням ТзОВ «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів.

Крім того, позивачка зазначала, що 24 лютого 2018 року між ПП «Делівері Кар» (комісіонером) та ТзОВ «А.В.Л.» (комітентом), яке діяло від її імені на підставі рішення суду, був укладений договір комісії, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер зобов`язувався за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж майна (товару), переданого на комісію.

ОСОБА_1 уважає, що, укладаючи вказаний договір комісії, відповідач в даній справі - ТзОВ «А.В.Л.» вийшов за межі наданих йому повноважень, які покладені на нього рішенням суду про звернення стягнення на заставне майно, а тому, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати недійсним договір комісії № 501-02/2018 від 24 лютого 2018 року щодо переданого на комісію вантажного сідлового тягача - Е марки Volvo, 1998 року випуску, укладеного між ПрАТ «Делівері Кар» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в особі ТзОВ «А.В.Л.», та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року до участі у справі залучено третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,- ОСОБА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.

Апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у цивільній справі № 161/4584/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2018 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2711/12-206 від 27 листопада 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк»), правонаступником якого є ТзОВ «А.В.Л.», та ОСОБА_6 , після смерті якого спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет застави відповідно до договору застави від 27 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ТзОВ «А.В.Л.», та ОСОБА_1 (а.с.16-24), а саме на:

- вантажний автомобіль марки MAN, моделі 18.463 FLT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001, колір зелений, об`єм двигуна 12 816 куб см, шасі № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 , виданого 11 листопада 2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 1998, колір білий, об`єм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_8 , виданого 10 червня 2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12-42Т, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 1998, колір червоний, об`єм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10 , виданого 23 липня 2005 року Луцьким МРЕВ;

- напівпричіп бортовий марки KRONE, моделі SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 1997, колір червоний, повна маса 32 500 кг, шасі № WKESDP27000V04047, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11 , виданого 10 червня 2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України шляхом продажу зазначених транспортних засобів ТзОВ «А.В.Л.» будь-якій особі - покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності, з наданням ТзОВ «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

Постановлено вилучити у ОСОБА_1 визначені договором застави транспортні засоби, які є предметом застави, разом зі свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів та передати ТзОВ «А. В. Л.» на період до їх реалізації.

Крім того, судом встановлено, що 24 лютого 2018 року між Приватним підприємством «Делівері Кар» (комісіонером) та ОСОБА_1 , від імені якої на підставі рішення суду діяло ТзОВ «А.В.Л.» (комітентом), був укладений договір комісії № 501-02/2018, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер зобов`язувався за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж переданого на комісію майна (пункт 1 договору комісії). Конкретні умови угоди, кількість, якість та мінімальна ціна продажу товару, а також інші умови та вказівки комітента наводяться в акті технічного стану транспортного засобу, або його складової частини (пункт 1.1. договору комісії). Місцем передачі товару на комісію сторони визначили м. Луцьк (пункт 2.1. договору комісії) (т.1,а.с.8).

Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 501-02/2018 від 24 лютого 2018 року, сторони договору комісії обумовили передачу на комісію сідлового тягача марки Volvo, модель FH 12 сідловий тягач-Е, номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_12 , ціна продажу 134000,00 грн (т.1,а.с.9).

24 лютого 2018 року Приватне підприємство «Делівері Кар» (продавець) від свого імені на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 500-02/2018 продало ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб за ціною 134000,00 грн (т.1,а.с.10).

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання недійсним зазначеного договору комісії, який був укладений між ПП «Делівері Кар» та нею, від імені якої діяло ТзОВ «А.В.Л.», щодо продажу переданого на комісію транспортного засобу.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що оспорюваний договір комісії є недійсним, оскільки цей договір був підписаний директором ПП «Делівері Кар» та ТзОВ «А.В.Л.», яке не мало повноважень доручати комісіонеру продаж транспортного засобу, а також не мало повноважень щодо визначення ціни продажу, як істотної умови договору комісії.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору комісії, суд першої інстанції виходив з того, що продаж транспортного засобу було здійснено від імені власника і вчинення цього правочину не виходить за межі наданих рішенням суду ТзОВ «А.В.Л.» повноважень.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Стаття 20 цього Закону передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В пункті 5.5. договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави проводиться на вибір заставодержателя за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з умовами, передбаченими розділом 6 договору (позасудове врегулювання).

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені необхідні реквізити, які зазначаються в рішенні суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави, зокрема це: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, що на час розгляду судом справи про визнання недійсним договору комісії, набрало законної сили, визначено спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу транспортних засобів ТзОВ «А.В.Л.» будь-якій особі-покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності, з наданням ТзОВ «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажом автомобіля тощо).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі-Закон) визначений такий спосіб звернення стягнення на заставлене майно, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах.

Частина 5 статті 30 цього Закону передбачає, що договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

За положеннями частини 3 статті 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, у разі звернення стягнення на заставлене майно шляхом укладення від імені власника майна договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, між обтяжувачем та власником майна виникають правовідносини представництва. В такому випадку обтяжувач, як представник власника майна, має право укладати від імені власника договір купівлі-продажу заставленого майна.

Проте, як було встановлено судом, обтяжувач ТзОВ «А.В.П.» не укладав з іншою особою договір купівлі - продажу предмета забезпечувального обтяження, а уклав від імені власника майна ОСОБА_1 з ПП «Делівері Кар» договір комісії, за умовами якого доручив комісіонеру за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж майна, переданого на комісію.

Згідно із статтею 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

При цьому законом не передбачено право обтяжувача надавати іншим особам право реалізувати предмет застави від свого імені. Предмет застави може бути реалізований шляхом укладення договору купівлі-продажу лише від імені боржника, представником якого відповідно до вимог закону є обтяжувач.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 не схвалювала укладений договір комісії.

Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 статті 203 ЦК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оспорюваний договір комісії укладений з порушенням вимог закону, а тому цей договір слід визнати недійсним.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року та постанова Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2018 року скасовані і постановлено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ТзОВ «А.В.Л.» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно.

Скасовуючи судові рішення суду першої та суду апеляційної інстанції в справі за позовом ТзОВ «А.В.Л.» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно, судом касаційної інстанції встановлено, що позовні вимоги ТзОВ «А.В.Л.» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави товариством будь-якій особі - покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності, є неналежним способом захисту, оскільки сторони не передбачали такий спосіб звернення стягнення на майно умовами договору, не передбачений такий спосіб захисту і відповідним законодавством.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір комісії №500-02/2018, укладений 24 лютого 2018 року між комісіонером Приватним підприємством «Делівері Кар» та комісіонером ОСОБА_1 , від імені якої діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.».

Стягнути з відповідачів Приватного підприємства «Делівері Кар» та Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» в користь позивача ОСОБА_1 1762 гривні судового збору, з кожного зокрема по 881 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді