Провадження № 2/761/646/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Горюк В.А., Шлапаковій А.О.,

за участі

представника позивачів Тарасенко І.М.,

. представника відповідача Герасименко Т.В,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. Між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № 43653 від 03.07.2014 р. на суму 14 040,00 доларів США строком до 06.08.2014 р. Також 03.07.2014 р. між банком та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу № 43658 на суму 14 000,00 доларів США строком 06.08.2014 р. У ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з 15.08.2014 р. по 15.11.2014 р. було введено тимчасову адміністрацію та Фондом гарантування вкладів оголошено про те, що вкладники зможуть отримати кошти за договорами банківських вкладів (депозитів), трок дії яких закінчився і у розмірі, що не перевищує 200 000,00 грн. Проте в період дії тимчасової адміністрації ні вклади ні нараховані проценти не були виплачені Фондом. Виконавчою дирекцією Фонду 13.11.2014 р. прийнято рішення № 119 «Про початок процедури ліквідації ПТ «КБ «УФС» та призначено уповноважену особу на її здійснення. На своєму офіційному сайті Фонд розмістив оголошення про виплату коштів з 21.11.2014 р. через банк агент - ПАТ «Альфа-Банк». На заяви позивачів щодо відшкодування коштів Фондом було відмовлено у задоволенні вимог вкладників, зважаючи на те, що здійснюється перевірка правових підстав розміщення коштів на рахунків. В подальшому позивачі неодноразово звертались до Фонду , однак їх вимоги були залишені без задоволення. Такі рішення Фонду оскаржувались позивачами. Зважаючи на викладене представник позивачів просить суд з огляду на ст. 27, 36-38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , ст.ст. 15,16ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати за ОСОБА_3 право на отримання гарантованої державою суми відшкодування згідно з договором банківського вкладу № 43653 від 03.07.2014 р.; визнати за ОСОБА_4 право на отримання гарантованої державою суми відшкодування згідно з договором банківського вкладу № 43658 від 03.07.2014 р.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 гарантовану державою суму відшкодування згідно з банківського вкладу № 43653 від 03.07.2014 р. у сумі 185 113,30 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_4 гарантовану державою суму відшкодування згідно з банківського вкладу № 43658 від 03.07.2014 р. у сумі 184 585,96 грн.

16.03.2018 р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої представником було фактично зменшено розмір позовних вимог. Представник позивачів Тарасевич І.М. просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 гарантовану державою суму відшкодування згідно з банківського вкладу № 43653 від 03.07.2014 р. у сумі 185 113,30 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_4 гарантовану державою суму відшкодування згідно з банківського вкладу № 43658 від 03.07.2014 р. у сумі 184 585,96 грн.

На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 р. № 01-08-291 у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, зважаючи на положення ст.ст. 19,274 ЦПК України.

Від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позов де зазначено наступне. Порядок здійснення відшкодування коштів за вкладами здійснюється за положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд затверджує реєстр вкладників, який складає Уповноважена на ліквідацію банку особа. У Фонду відсутні будь - які первинні документи по вкладникам і використовується виключно інформація, що надходить від Уповноваженої особи. Станом на день подання відзиву інформація про позивачів, як вкладників банку, включено до переліку вкладників , які мають право на відшкодування коштів за вкладами, проте кошти, які перебувають на рахунках вкладників визнано речовими доказами, що унеможливлює проведення виплати.

07.08.2018 р. у задоволенні заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2018 р. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

20.08.2018 р. в судовому засіданні у зв»язку із надходженням заяви про збільшення позовних вимог вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на те, що заявник просить суд стягнути з відповідача крім гарантованої суми відшкодування і збитки у вигляді курсової різниці.

Також представником позивачів подано заяву про зміну підстав позову. Так, представник позивачів остаточно просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ст. 1166 та 1192 ЦК України на користь ОСОБА_3 шкоду у розмірі 367 802,23 грн., у тому числі основна заборгованість у розмірі 185 113,30 грн., збитки у вигляді курсової різниці у розмірі 182 688,93 грн., на користь ОСОБА_4 шкоду у розмірі 366 754,35 грн., у тому числі основну суму заборгованості 184 585,96 грн., збитки у вигляді курсової різниці у розмірі 182 168,39 грн. Представник позивачів зазначає, що вкладник має право отримати кошти за рахунок коштів Фонду, а отже визнання коштів, розміщених на банківських рахунках позивачів у банку, що ліквідується жодним чином не впливає на обов»язок відповідача виплатити гарантовану суму вкладу. Крім того, з урахуванням позиції Верховного Суду України висловленої 06.04.2016 р. (справа № 6-1790 цс 15) грошові кошти позивачів, що перебували на рахунках банку не можуть бути визнані речовими доказами , позаяк це кошти самого ПАТ «КБ «УФС». У відповідача не було жодних перепон у виплаті коштів, всі твердження Фонду є безпідставними.

Відповідачем у відповідь на заяву про зміну підстав позову назначено наступне. Підставами для відповідальності передбаченої ст. 1166 ЦК України є наявність шкоди спричиненої неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю особистим немайновим або майновим правам фізичної або юридичної особи. При цьому для застосування положень такої норми матеріального права необхідно встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, як то протиправну поведінку, розмір шкоди, причинний зв»язок між протиправною поведінкою та шкодою, вину особи (відповідача). Всі зазначені елементи складу цивільного правопорушення відсутні. При цьому кошти, які перебувають на рахунках вкладників визначено речовими доказами, що унеможливлює виплату.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується учасниками справи, що 03.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_3 було укладено договір № 43653 банківського вкладу (депозиту) «Планер» за умовами якого ОСОБА_3 розмістила в банку грошові кошти у розмірі 14 040,00 доларів США строком до 06.08.2014 р. , процентна ставка 8% річних.

Також не оспорювалась в судовому засіданні та обставина, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_4 було укладено договір № 43658 банківського вкладу (депозиту «Планер» за умовами якого ОСОБА_4 розмістив в банку грошові кошти у розмірі 14 000,00 доларів США строком до 06.08.2014 р., процентна ставка за договором - 8% річних.

На підставі постанови Правління НБУ від 14.08. 2014 р. № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» прийнято рішення № 69 від 14.08.2014 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС» , згідно з яким з 15.08.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 10.11.2014 року № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариста «Комерційний банк «Український фінансовий світ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 119 від 13.11.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію зазначеної банківської установи.

Як встановлено в судовому засіданні, і дана обставина не заперечувалась представником Фонду, що вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо виплати коштів за вкладами у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі, що не перевищує 200 000,00 грн. не були задоволені та дії відповідача було оскаржено.

01.03.2016 року Вищим адміністративним судом України скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2015 р. т Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання протиправними рішення та бездіяльності, зобов»язання вчинити певні дії.

Позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу № 34653 від 03 липня 2014, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо не включення ОСОБА_3 (як вкладника за договором банківського вкладу № 43653 від 03 липня 2014 року) до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В свою чергу 06.04.2017 року колегією суддів Вищого адміністративного суду України частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4.

Скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2015 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов»язання фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважену особу на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича відшкодувати ОСОБА_4 кошти за його вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 43658 від 03 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

В цій частині прийнято нове рішення яким зобов»язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» включити дані ОСОБА_4 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 43658 від 03 липня 2014 року банківського вкладу (депозиту) «Планер».

Зобов»язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_4, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В решті постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2015 р., а саме в частині визнання протиправним (нечинним) рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу № 43658 від 03.07.2014 р. укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» та визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, залишена без змін.

За таких обставин, і це не оспорювалось представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і зазначено у відзиві на позовну заяву від 24.09.2018 р., інформацію про позивачів, як вкладників банку, включено до переліку вкладників ПАТ «КБ «УФС», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача зазначає, що грошові кошти позивачам не виплачені, а тому вони мають право на відшкодування шкоди в порядку ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

В свою чергу представник відповідача вказує на неможливість виплати коштів з огляду на те, що постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 від 21.03.2018 р. грошові кошти у розмірі гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду, відповідно до сум, які перебували на рахунках фізичних осіб у ПАТ «КБ «УФС» згідно переліку вкладників, в тому числі і позивачів, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР 06.03.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.

За змістом ч. 1 ст. 1 цього Закону, останній встановлює, зокрема, порядок виплати гарантованого відшкодування за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

В свою чергу положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Слід зазначити, і це встановлено в судовому засіданні, що відповідачем включено до переліку вкладників які мають право на виплату відшкодування.

З цього приводу слід наголосити на висновках, зроблених Великою Палатою Верховного Суду у справі № 758/1303/15-ц в постанові від 11 квітня 2018 року, а саме що грошовим є будь - яке зобов»язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (пункт 28).

Беручи до уваги положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судові рішення, що набрали чинності, у відповідача виникло зобов»язання виплатити позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти як відшкодування за вкладом у розмірі, що перевищує 200 000,00 грн.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу приписами ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

В свою чергу положеннями ч.ч 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, з огляду на позицію висловлену великою палатою Верховного Суду, відповідач є боржником позивачів, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кредиторами і мають право вимоги щодо виконання грошового зобов»язання, тому суд позбавлений можливості застосувати до правовідносин сторін положення ст. 1166 ЦК України та захистити права позивачів запропонованим ними способом в частині стягнення з Фонду гарантованої суми вкладу в межах 200 000,00 грн.

З іншого боку Колегія суддів Судової палати з цивільних справ Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних та криминальних справ в ухвалі від 15 лютого 2017 року у справі № 127/26042/15-ц, зазначила, що збільшення курсу іноземної валюти під час невиконання валютного зобов'язання порушує право кредитора на отримання еквівалентної суми в іноземній валюті, і для його відновлення кредитор зазнає витрат, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Така правова позиція суду касаційної інстанції про те, що неотримання кредитором курсової різниці у валютному зобов'язанні є збитками в розумінні статті 22 ЦК України і є усталеною і викладена в таких ухвалах Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних та криминальних справ: від 24.05.2017 у справі № 754/4205/15-ц (ЄДРСР № 66786520); від 15.02.2017 у справі № 127/26042/15-ц (ЄДРСР № 64855789); від 19.12.2016 у справі № 466/6781/14 (ЄДРСР № 63758607); від 27.04.2016 у справі № 511/1770/14-ц (ЄДРСР № 58489362); від 30.03.2016 у справі № 6-30575ск15 (ЄДРСР № 56974395); від 16.12.2015 у справі № 6-24161ск15 (ЄДРСР № 54758652) від 11.11.2015 у справі № 6-24067св15 (ЄДРСР № 53657895); від 10.06.2015 у справі № 6-4080св15 (ЄДРСР № 45349992).

Представник позивачів просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб курсову різницю згідно з договорами у розмірі відповідно 184 585,96 грн. та 182 168,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 зазначеної норми процесуального права доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, згідно до положень ст. ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, відповідно до ст. 79 ЦПК України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, згідно до ст. 80 ЦПК України.

Так, вираховуючи розмір збитків, представник позивача виходив з суми яка має бути відшкодована відповідачем за договором банківського вкладу (депозиту),укладеного ОСОБА_3 з ПАТ «КБ «УФС» 03.07.2014 р. у розмірі185 113,30 грн., за договором укладеним ОСОБА_4 з ПАТ «КБ 2УФС» 03.07.2014 р. у розмірі 182 688,93 грн.

Проте, на думку суду, представником позивача не доведено розмір збитків, які спричинені позивачам в розумінні ст. 22 ЦК України.

Так, матеріали справи не містять достовірних відомостей, яка саме сума має бути сплачена ОСОБА_3, ОСОБА_4 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в якості відшкодування.

Представником позивача не надавались докази яка сума коштів перебувала на рахунках вкладників на момент виникнення права на отримання відшкодування, що робить неможливим зробити розрахунок.

При цьому слід зазначити, що представником ОСОБА_3, ОСОБА_4, адвокатом Тарасенко І.М. не заявлялись відповідні клопотання як в підготовчому судовому засіданні так і до початку розгляду справи по суті.

З огляду на наведене, зважаючи на принципи диспозитивності та змагальності процесу, беручи до уваги відсутність відповідних доказів та неможливість покласти в основу рішення припущення, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову і в частині стягнення з відповідача збитків.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,352,354 ЦПК України, ст.ст. 22,1166 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У такому випадку рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: