ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 629/3543/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1144/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференцзвязку з Лозівським міськрайонним судом справу заапеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року у складі судді Каращука Т.О.

про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України

у цивільній справі № 629/3543/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним за його безгрошевістю,-

встановив:

04.04.2018 року Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області Чеботарьова Ю.О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання покладених на неї судом зобов'язань, за виконавчим листом.

В обґрунтування подання державний виконавець посилалась на те, що на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби (МВДВС) по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області перебуває виконавче провадження №49578673 з виконання виконавчого листа №629/3543/14-ц, який виданий 03.06.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 365,40 грн.

На час звернення з поданням боржником не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду. Судове рішення не виконане, майна, за рахунок якого можливо здійснити примусове виконання, не виявлено, а тому з метою забезпечення виконання судового рішення та з метою недопущення ухилення боржника від виконання судового рішення просила застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року подання державного виконавця МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області Чеботарьової Ю.О. - задоволено.

Суд вирішив тимчасово обмежити громадянку України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту до виконання нею зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом по справі №629/3543/14-ц від 03.06.2015 року, про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 5 365, 40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені подання, вказуючи, що суд не повністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказувала на те, що у квітні 2016 року державний виконавець приходила до неї додому, описувала майно, повідомляла про необхідність сплати боргу. Тоді ж вона повідомила державного виконавця про перебування на обліку в міському центрі зайнятості і просила повідомити реквізити рахунку стягувача ОСОБА_3 для перерахунку боргу, Проте коли вона в призначений час з'явилася до державного виконавця, то та лише вручила їй під розписку копію постанови, а реквізити ні в той день, ні в наступний так і не повідомила.

Стверджує, що від виконання рішення суду вона не ухиляється, а виконати його не має змоги у зв'язку з скрутним матеріальним становищем.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Вказувала, що коли намагалася погашати борг, то державний виконавець не надала реквізити рахунку стягувача, а потім такої можливості у неї не було. У серпні 2018 року при здійсненні спроби виїзду на окуповану територію АР Крим з метою зустрічі з дочкою на КПВВ «Чонгар» її повідомили про наявність тимчасового обмеження її у праві виїзду на межі України.

Вважає, що обмеження виїзду за кордон порушує її конституційне право, гарантоване у ст. 33 Конституції України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання.

Старший держаний виконавець МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківські області Колісник А.Р. подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що виконавчого провадження, боржник - ОСОБА_2 належним чином була повідомлена, що у Відділі відкрито виконавче провадження за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області № 629/3 543/ 14-ц, про що свідчить її особистий підпис на постанові про відкриття виконавчого провадження. Однак, на момент звернення державного виконавця до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника борг нею не був сплачений, а тому державний виконавець обґрунтовано і в межах наданих повноважень звернувся до суду з відповідним поданням. Вважає ухвалу суду законною і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Стягувач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала і просила відхилити, вважаючи законним та обґрунтованим обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості.

Заслухавши суддюю-доповідача, пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області ВП №49578673 від 07.12.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом по справі №629/3543/14-ц про стягнення заборгованості у розмірі 5 365, 40 грн. (а.с.185, 186)

04.04.2018 року головний державний виконавець Чеботарьова Ю.О. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що вжитим заходами виявити грошові кошти та майно боржника, на яке можна би було звернути стягнення, не надалося можливим у зв'язку з відсутністю такого майна та коштів, а також на те, що приписи про необхідність погашення заборгованості ОСОБА_2 не виконує.

Вказане подання з начальником ВДВС не погоджено. (а.с.182-183).

В судове засідання з метою участі у розгляді подання, його підтримання та доведення обґрунтованості вимог про наявність передбачених законом підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України головний державний виконавець Чеботарьова Ю.О. не звилася, подала 20.04.2018 року до канцелярії суду заяву з проханням розглядати подання без неї, посилаючись на зайнятість. (а.с.195).

Постановляючи 23.04.2018 року ухвалу про задоволення подання головного державного виконавця Чеботарьової Ю.О. та про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов'язань, покладених виконавчим листом, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Однак з такою ухвалою колегія суддів погодитися не може у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання державного виконавця.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що в поданні головного державного виконавця Чеботарьової Ю.О. та долучених до нього письмових доказах у виді копій матеріалів виконавчого провадження, відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 мала і має можливість виконати рішення суду, однак не виконує, що може вважатися ознакою ухилення.

Сама по собі наявність невиконаних зобов'язань, про існування якого свідчать надані суду матеріали і чого не заперечує боржник ОСОБА_2, не є підставою для звернення державного виконавця з поданням, а тим більше для задоволення судом такого подання і застосування обмеження особи у праві виїзду за кордон. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Державний виконавець не надав доказів, а матеріали справи таких н5е містять, які б давали суду підставу для висновку, що ОСОБА_2 не просто не виконує зобов'язання, а ухиляється від їх виконання, хоча мала би і могла, за умови добросовісного здійснення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ч. 2,4 ЦК України).

Матеріали подання головного державного виконавця МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області Чеботарьової Ю.О. від 04.04.2018 року та матеріали цивільної справи № 629/3543/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним за його безгрошевістю не містять доказів про наявність передбачених законом підстав для застосування до боржника ОСОБА_2 таких обмежень.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 23.04.2018 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Постановлення такого рішення не є перешкодою для застосування у подальшому до боржника ОСОБА_2 обмежень у разі доведення факту ухилення нею від виконання зобов'язань, прокладених на неї рішенням суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року скасувати.

У задоволені подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова у Харківській області Чеботарьової Юлії Олександрівни про тимчасове обмеження громадянки України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту до виконання нею зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом по справі №629/3543/14-ц від 03.06.2015 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина