Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 136/1350/16-ц

провадження № 61-17503 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідачі: Турбівська селищна рада Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року у складі судді Стадника С. І. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Медвецького С. К., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення 6 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 21 липня 1995 року він є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,18 га поле № НОМЕР_1, що розташована за межами населеного пункту смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

27 вересня 2012 року ОСОБА_6 рішенням 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, місцезнаходження земельної ділянки - поле № НОМЕР_1 (за садком).

Зазначає, що частина зазначеної земельної ділянки на полі № НОМЕР_1, площею 0,18 га, перебуває у його постійному користуванні і погодження щодо її вилучення ОСОБА_6 він не надавав.

Вважає, що рішення Турбівської селищної ради прийняте у порушення вимог статей 116, 141 ЗК України та зазначає, що Турбівська селищна рада Липовецького району Вінницької області не мала повноваженнь на розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів у 2012 році мала здійснювати Липовецька райдержадміністрація.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 27 вересня 2012 року в частині погодження надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту, ОСОБА_6 щодо земельної ділянки, площею 0,18 га поле № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуване рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 27 вересня 2012 року в частині надання ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту землеустрою не порушує прав позивача щодо наданої йому у постійне користування земельної ділянки площею 0,18 га.

Судом встановлено, що поле № НОМЕР_1 знаходиться за межами населеного пункту смт. Турбів Липовецького району Вінницької області, а тому, враховуючи приписи статті 122 ЗК України, Турбівська селищна рада при прийнятті оскаржуваного рішення вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів у 2012 році мала здійснювати Липовецька райдержадміністрація.

Разом з тим, суд зазначив, що оскаржуване рішення не створює ОСОБА_6 будь-яких прав на земельну ділянку, оскільки вказане рішення прийнято неповноважним органом.

Враховуючи те, що позивач не довів, що оспорюване ним рішення порушує його права чи інтереси, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалоюапеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав про те, що ОСОБА_4 має право постійного користування земельною ділянкою, проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав користування земельною ділянкою оскаржуваним рішенням селищної ради.

Судом враховано, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 09 листопада 2016 року комісією Турбівської селищної ради встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_6 має інше місце розташування, ніж земельна ділянка ОСОБА_4

Крім того, згідно акту обстеження земельної ділянки від 23 листопада 2016 року, складеного комісією з питань соціально-економічного розвитку та благоустрою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, комісія провела обстеження земельної ділянки на полі № НОМЕР_1 (за садком), в результаті якого не встановила місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю планово-картографічних матеріалів та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведено факту того, що саме на належну йому на праві постійного користування земельну ділянку ОСОБА_6 оскаржуваним рішенням селищної ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки. В оскаржуваному рішенні селищної ради не зазначено конкретне місце розташування такої земельної ділянки, а тому відсутні підстави вважати, що вона має бути на місці земельної ділянки ОСОБА_4, як безпідставно зазначено у відповіді Державної Інспекції сільського господарства у Вінницькій області на звернення ОСОБА_4 Тому є правильними висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради від 27 вересня 2012 року в частині надання ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту землеустрою не порушує прав позивача щодо наданої йому у постійне користування земельної ділянки площею 0,18 га.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 136/1350/16-ц із Липовецького районного суду Вінницької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, тому оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Судами не враховано, що у порушення вимог частини шостої статті 118 ЗК України ОСОБА_6 не додано до заяви про надання земельної ділянки у власність графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, що зокрема, є підставою для відмови у задоволенні його заяви.

При розгляді справи судами необґрунтовано відхилено належні докази, а саме: відповідь органу, який здійснює державний контроль за використанням і охороною земель - Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, який здійснював позапланову документальну перевірку дотримання вимог земельного законодавства Турбівською селищною радою при прийнятті оскаржуваного рішення та встановив, що рішення від 27 вересня 2012 року про надання ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту землеустрою стосується земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_4 При цьому, судами необґрунтовано прийнято до уваги акт обстеження земельної ділянки від 09 листопада 2016 року комісії Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, який ґрунтується виключно на припущеннях.

Судами не надано належної правової оцінки акту обстеження земельної ділянки від 25 вересня 2012 року, яким було встановлено, що земельна ділянка на полі № НОМЕР_1 за садком тривалий час не використовується за цільовим призначенням, адже саме цей акт був підставою для надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_6

Зазначав, що оскаржуване рішення від 27 вересня 2012 року прийняте у порушення вимог статті 122 ЗК України, оскільки Турбівська селищна рада не мала повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, яка знаходиться за межами населеного пункту та розпорядження якою мала право здійснювати райдержадміністрація.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, щорішенням 6 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 21 листопада 1995 року ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка для ведення підсобного господарства площею 0,10 га (за садком) (а.с. 42).

Рішенням 12сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 14 серпня 1997 року, ОСОБА_4 було виділено у постійне користування земельну ділянку площею 0,20 га на полі № НОМЕР_1 і цим же рішенням за розглядом питання про приватизацію земельних ділянок було вирішено видати, зокрема, ОСОБА_4, державний акт на право постійного користування землею площею 0,20 га на полі № НОМЕР_1 (а.с 43, 44).

Рішенням 7 сесії 23 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 15 червня 1999 року було припинене право постійного користування ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0,02 га та зобов'язано спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_4 - позивача у даній справі, внести зміни до земельно-облікових документів (а.с 45, 46).

Відповідно до копії земельно-кадастрової книги № 1 Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області за ОСОБА_4 обліковується земельна ділянка площею 0,18 га, тобто зміни до земельно-облікових документів були внесені (а.с. 49-51).

Державний акт на право постійного користування землею позивачу не видавався.

Рішенням 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 27 вересня 2012 року погоджено надати дозвіл ОСОБА_6 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки, площею 0,50 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населено пункту на полі № НОМЕР_1 (за садком) (а.с. 54 зворот).

Згідно відповіді Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 01 липня 2016 року планово-картографічні матеріали на зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення відсутні (а.с. 80 зворот).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 09 листопада 2016 року, складеного комісією Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, земельна ділянка ОСОБА_6 має інше місце розташування, ніж земельна ділянка ОСОБА_4 (а.с. 66).

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 23 листопада 2016 року, складеного комісією з питань соціально-економічного розвитку та благоустрою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, комісія провела обстеження земельної ділянки на полі № НОМЕР_1 (за садком), в результаті якого не встановила місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю планово-картографічних матеріалів та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Комісією було встановлено, щона полі № НОМЕР_1 є земельні ділянки, на які можливо виготовити технічну документацію із землеустрою. ОСОБА_4 було запропоновано замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для подальшого використання та визначено місце розташування земельної ділянки, проте, останній відмовився від вказаного місця розташування земельної ділянки та її використання (а.с. 73).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першої статті 16 ЦК України та частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 116 ЗК Українигромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом положень статті 122ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

За змістом наведеної норми право власності та право постійного користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає у громадян з моменту державної реєстрації цих прав на підставі відповідного рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність.

Статтею 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК Українизахист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Вирішуючи спір, суди обґрунтовано виходили з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення його прав чи інтересів.

Судами встановлено, що у позивача є право постійного користування земельною ділянкою, при цьому, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не видавався.

27 вересня 2012 року ОСОБА_6 рішенням 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, місцезнаходження земельної ділянки - поле № НОМЕР_1 (за садком).

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факту того, що саме на належну йому на праві постійного користування земельну ділянку ОСОБА_6 оскаржуваним рішенням селищної ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельної ділянки. В оскаржуваному рішенні селищної ради не зазначено конкретне місце розташування такої земельної ділянки, а тому відсутні підстави вважати, що вона має бути на місці земельної ділянки ОСОБА_4

Судами враховано, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 09 листопада 2016 року комісією Турбівської селищної ради встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_6 має інше місце розташування, ніж земельна ділянка ОСОБА_4 Згідно акту обстеження земельної ділянки від 23 листопада 2016 року, складеного комісією з питань соціально-економічного розвитку та благоустрою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, комісія провела обстеження земельної ділянки на полі № НОМЕР_1 (за садком), в результаті якого не встановила місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю планово-картографічних матеріалів та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Також комісією було встановлено, що на полі № НОМЕР_1 є земельні ділянки, на які можливо виготовити технічну документацію із землеустрою, і ОСОБА_4 було запропоновано замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для подальшого використання та визначено місце розташування земельної ділянки, проте, останній відмовився від вказаного місця розташування земельної ділянки та її використання.

З огляду на встановлені обставини, суди дійшли правильного висновку про те, що рішення 14 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 27 вересня 2012 року в частині надання ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проекту землеустрою, не порушує прав позивача щодо наданої йому у постійне користування земельної ділянки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника в касаційній скарзі на відповідь Державної Інспекції сільського господарства у Вінницькій області, яка здійснювала перевірку дотримання вимог земельного законодавства Турбівською селищною радою при прийнятті оскаржуваного рішення, не є підставою для скасування судових рішень, оскільки зроблені у цій відповіді висновки, спростовуються дослідженими судом доказами та встановленими на підставі них обставинами (а.с. 66, 73, 85) .

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій надали неправильну оцінку поданим доказам, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки такі не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович