Справа № 345/4102/18
Провадження № 22-ц/4808/398/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
У Х В А Л А

28 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Пнівчук О.В., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду, постановлену у складі судді Миговича О.М. 04 січня 2019 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними: постанов державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Калинович Т.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №50809335 та ВП №51580649; дій державного виконавця щодо винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; бездіяльності державного виконавця, що проявилася у ненаданні можливості ознайомитися з матеріалами ВП №50809335 та ВП №51580649 і відмові надати засвідчені належними чином копії матеріалів ВП №50809335 та ВП №51580649,

в с т а н о в и в:

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою в якій просив визнати неправомірними: постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ту справі ВП №50809335 та ВП №51580649; дії державного виконавця щодо винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; бездіяльності державного виконавця, що проявилася у ненаданні можливості ознайомитися з матеріалами ВП №50809335 та ВП №51580649 і відмові надати засвідчені належними чином копії матеріалів ВП №50809335 та ВП №51580649 та зобов»язати суб»єкт оскарження усунути порушення.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Калуського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинович Т.М. у ненаданні можливості ознайомитися із матеріалами виконавчих проваджень №50809335 та №51580649.

Зобов»язано старшого державного виконавця Калуського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинович Т.М. надати ОСОБА_1 належними чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №50809335 та №51580649.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про ухвалення по справі додаткового рішення, посилаючись на те, що судом не постановлено рішення з приводу заявленої ним вимоги викладеної у п.1 прохальної частини скарги, а саме про визнання оскаржуваного рішення у вигляді постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у справі ВП № №50809335, ВП №51580649; дії суб»єкта оскарження - Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Іванно-Франківській області що проявилися у винесенні постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та зверненні їх до виконання - неправомірними та зобов»язати суб»єкт оскарження усунути порушення.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишено без руху та надано апелянту строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали для виправлення недоліків - подання оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 384, 20 грн.

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву щодо недоліків апеляційної скарги, в якій зазначив, що судовий збір при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції згідно судової практики не сплачується, оскільки такий збір оплачено при розгляді позову та виконання судового рішення, а постанова Великої Палати Верховного Суду на яку посилається суд, на думку апелянта, є неконституційною та порушує його право на безперешкодний доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов'язків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства».

Так, законодавець у статті 8 Закону «Про судовий збір» закріпив норму відповідно до якої, суд, враховуючи майновий стан сторони може своєю ухвалою за її клопотанням, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі; зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Аналогічна норма закріплена в статті 136 ЦПК України.

Таким чином, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Разом з цим, підставою для звільнення від сплати судового збору є клопотання сторони з обгрунтуванням обставин які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах.

ОСОБА_1 із клопотанням про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати не звертався, вимоги ухвали суду щодо оплати судового збору не виконав.

Відповідно до ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

При цьому слід зауважити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2019 року визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя О.В. Пнівчук