ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/8210/18

провадження № 22-ц/4809/1450/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасники справи :

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача за довіреністю Крилова Олена Леонідівна, ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк 19 липня 2019 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Позивач зазначав, що 21 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов?язання належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 21 жовтня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 29 878,56 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 13558, 95 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 6049, 34 грн., заборгованість по пені - 8371,29 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина). та 1398, 98 грн. штраф (процентна складова). Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір в сумі 1762 грн.(а.с.2-4).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - 13558,95 грн. заборгованості за тілом кредиту та 799,60 грн. судового збору.

У стягненні з відповідача заборгованості процентів за користування кредитом, пені та штрафів, відмовлено.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на які посилається банк. У заяві позичальника від 21 травня 2007 року процентна ставка не зазначена. Позивач не надав докази на підтвердження погодження сторонами умов кредитного договору. Поверненню підлягають фактично отримані та використані позичальником кошти, які в добровільному порядку не повернуті позичальником банку (а.с. 57-62).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги. В решті рішення суду не оскаржується.

Зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, безпідставно відмовив у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом на користь банку. Відсутність підпису позчальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідач не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідача в заяві підтверджує згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на умовах, зазначених банком. Суд не врахував, що надання безпроцентних кредитів забороняється, знехтував принципом платності кредитного договору (а.с.65-68).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 06 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 25 вересня 2019 року (а.с. 79, 83).

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги та просив стягнути з відповідача на користь банку проценти за користування кредитом за первинною обліковою ставкою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а саме в сумі 4055,11 грн.. В обгрунтування вказаної вимоги надав суду письмові пояснення (а.с.59).

Відповідач, повідомлена належним чином під розписку про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 21 травня 2007 року відповідач надала банку заяву про надання їй кредитної картки «Універсальна» «30 днів пільгового періоду».

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження позовних вимог Банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписано (а.с.10-24).

За розрахунком банку станом на 21 жовтня 2018 року крім заборгованості по тілу кредиту в сумі 13558,95 грн., утворилась, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6049,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома , у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3 ст.1056-1 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, які банк збільшив в односторонньому порядку відповідно до Умов правил надання банківських послуг ПриватБанку на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (травень 2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом ( листопад 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що повернення кредиту відповідачем повинно проводитися не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а відповідно до умов, викладених в заяві від 21 травня 2007 року (а.с.9) .

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом, банк надав суду першої інстанції розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року та станом на 21 жовтня 2018 року.

З цього розрахунку вбачається, що банком в односторонньому порядку збільшена визначена в заяві процентна ставка 36 % (базова 3 %) 01 вересня 2014 року до31 березня 2015 року до 34,80 % (а.с.6 зворот), а з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року до 43,2 % (а.с.6 зворот), з 22 березня 2017 року по 21 жовтня 2018 року банк нараховував проценти за ставкою 3,50 %, що становить 42 % річних (а.с.7-8) що не передбачено умовами заяви позичальника.

В суді апеляційної інстанції позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 4055,11 грн. за первинною обліковою ставкою. Посилається на розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що до позовної заяви, крім розрахунку банку, заяви відповідача, не підписаних відповідачем Умов та правил, інших доказів позивач не надав, зокрема, відсутня довідка щодо встановлення кредитного ліміту, строку дії кредитної картки, перевипуск картки, виписки на підтвердження зняття коштів та внесення коштів позичальником.

Доказів, які б підтверджували причини, що об?єктивно не залежали від позивача і не надали можливості подати докази суду першої інстанції, представником позивача в суді апеляційної інстанції не надано.

З розрахунку заборгованості, наданого банком станом на 21 жовтня 2018 року відповідач сплатила на погашення кредиту за період з 20 квітня 2017 року по 12 січня 2018 року всього 37 993,59 грн.. На погашення процентів, з урахування того, що банк нараховував проценти за підвищеною в односторонньому порядку ставкою, зараховано за цей період було 6 724,42 грн..

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту.

В наданому банком розрахунку заборгованості відсутні відомості про те, на яку суму поточного та /або на яку суму простроченого тіла кредиту були нараховані проценти.

За таких обставин суд першої інстанції відповідно до наданих доказів правильно встановив, що відсутні правові підстави для задоволення позову банку в частині стягнення процентів з відповідача.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а зводяться до неврахування судом першої інстанції Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, щодо яких є висловлена правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року.

В межах доводів апеляційної скарги підстави для з скасування рішення в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та ухвалення нового рішення про задоволення позовної вимоги, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись 1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко