ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 637/736/18-ц

провадження № 22ц/818/1481/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - Шевченківська районна державна адміністрація Харківської області, Волоськобалаклійська сільська рада Шевченківського району Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року у складі судді Островської Н.І.

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 1989 року ОСОБА_1 прийнята у члени колгоспу «Нова Зоря»; 30 грудня 1992 року переведена в КСП «Нова Зоря» в зв'язку з реорганізацією колгоспу та 11 лютого 2000 року припинила членство у господарстві в зв'язку з реорганізацією КСП «Нова Зоря» у ПСП «Агро Зоря».

Зазначила, що КСП «Нова Зоря» безоплатно передано у колективну власність земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання, тобто визначено розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельної ділянки в натурі.

19 січня 1996 року КСП «Нова Зоря» отримало та зареєструвало за № 6 державний акт на право колективної власності на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Вказала, що її включено до зазначеного державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нова Зоря» та до списку, шо додається до нього, за № 194, як член КСП «Нова Зоря», який має право на земельну частку (пай), проте сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім'я не виготовлявся.

Зазначила, що набула права на земельну частку (пай) у день видачі Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку КСП «Нова Зоря», тобто 19 січня 1996 року, проте сертифікат на земельну частку (пай) районною державною адміністрацією їй виданий не був.

Вказала, що з моменту розпаювання земель КСП «Нова Зоря» вона помилково вважала, що не мала права на земельну часту (пай) і не знала про порушення свого права. Проте, у 2018 році вона довідалася, що була внесена до списків членів КСП «Нова Зоря», які мають право на земельну частку (пай).

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 8,98 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яка призначена їй внаслідок паювання земель КСП «Нова Зоря» згідно державного акту на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1, зареєстрованого 19 січня 1996 року за № 6.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарга виклала позовні вимоги. Вказала, що відповідачем не зазначено правових підстав неотримання нею сертифікату на право на земельну частку (пай); що судом необґрунтовано застосовано позовну давність, оскільки про порушення свого права вона дізналась лише у 2018 році, коли отримала відмову у видачі сертифікату на земельну частку (пай).

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустила строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено стороною у справі.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно трудової книжки колгоспника, серія НОМЕР_2 14 листопада 1989 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу «Нова Зоря» та призначена на різні роботи з випробувальним терміном на 1 місяць на підставі наказу № 20 від 29 листопада 1989 року.

30 грудня 1992 року ОСОБА_1 переведена в Колективне сільськогосподарське підприємство «Нова Зоря» в зв'язку з реорганізацією колгоспу «Нова Зоря» на підставі наказу № 4 від 30 грудня 1992 року.

На підставі наказу № 3 від 11 лютого 2000 року членство ОСОБА_1 у господарстві припинено в зв'язку з реорганізацією Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» у Приватне сільськогосподарське підприємство «Агро Зоря».

З інформації Відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 23 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 включена до Державного акту на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1 за № 194 по Колективному сільськогосподарському підприємству «Нова Зоря». Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності 19 січня 1996 року за № 6, сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах із земель реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

З відповіді Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 25 травня 2018 року №02-67/1263 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі сертифікату та роз'яснено її право отримати земельну ділянку в порядку приватизації.

За інформацією Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 05 березня 2018 року №86/8 до сільської ради 16 червня 2014 року передано трудовий архів Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» з архівного відділу Шевченківської РДА Харківської області, який включає дані про заробітну плату та вихододні працівників Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря», будь-які інші документи не передавалися, журнали наказів, журнали протоколів засідань правління Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» залишилися зберігатися в архівному відділі Шевченківської РДА Харківської області.

Як вбачається з інформації архівного відділу Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 06 березня 2018 року №01-33/35 в архівному фонді Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» в протоколах засідання правління та загальних зборів списки осіб, що мають право на майновий та земельний пай не виявлені.

Відповідно до архівної довідки Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 12 від 16 липня 2018 року в архівному фонді Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» згідно відомостей нарахування заробітної плати та вихододнів ОСОБА_1 дійсно працювала у вищезазначеному господарстві у період з 1989 року по 1996 рік, щорічно виробляючи вихододні.

Зі списку членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» Шевченківського району Харківської області, наявному у справі по паюванню земель вбачається, що ОСОБА_1 у ньому відсутня.

Відповідно до рішення ХІV сесії ХХІ скликання Шевченківської районної ради народних депутатів Харківської області від 26 травня 1993 року Державний акт на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1 Колективне сільськогосподарське підприємство «Нова Зоря» отримало 19 січня 1996 року, згідно якого підприємству передано 4327,2 га земель для ведення сільськогосподарського виробництва на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Як вбачається з копії Державного акту на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству «Нова Зоря», він зареєстрований 19 січня 1996 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6.

Як вбачається з додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1 від 19 січня 1996 року - списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, до нього за № 194 включена ОСОБА_1

Із пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 при розпаюванні земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» отримала право на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та

самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 7 цього закону, об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03 грудня 1999 ро ку «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями частин 9, 10 статті 5 Земельного Кодексу України 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 статті 6 Земельного Кодексу України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина 2 статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 Земельного Кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного Кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом Колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Встановивши, що на момент отримання Колективним сільськогосподарським підприємством «Нова Зоря» 19 січня 1996 року Державного акту на право колективної власності на землю позивач була членом цього Колективного сільськогосподарського підприємства і внесена до списку членів Колективного сільськогосподарського підприємства, слід дійти висновку про наявність у неї права на земельну частку (пай).

Наявність в матеріалах справи, зокрема у відзиві на позов, заяви Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області про застосування строку позовної давності, оскільки право на земельну частку (пай) у ОСОБА_1 виникло у 1996 році, а до суду з позовом вона звернулась у 2018 року, не є підставою в даному випадку для відмови в задоволенні позову, так як строк позовної давності ОСОБА_1 не пропустила, оскільки набула право на земельну частку (пай) в момент отримання Державного акта на право колективної власності на землю Колективним сільськогосподарським підприємством «Нова Зоря», а строк видачі сертифіката не є обмеженим.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки в повній мірі поданим позивачем доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, і дійшов помилкового висновку щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 8,98 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яка призначена внаслідок паювання земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» згідно з Державним актом на право колективної власності на землю, серія НОМЕР_1, зареєстрованим 19 січня 1996 року за № 6.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.