ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року

м. Кропивницький

справа № 400/74/18

провадження № 22-ц/4809/287/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2018 року в складі головуючого судді - Шаєнко Ю.В. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИВ:

02.01.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 41242,49 грн., за кредитним договором б/н від 25.01.2011 року, яка складається із: заборгованість за кредитом - 3040,31 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 35762,06 грн., штрафів: - 500 грн. (фіксована частина), 1940,12 грн. (процентна складова).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.01.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті України на загальну суму 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 30.11.2017 року утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 41242,49 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 3040,31 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 35762,06 грн., а також штрафи - 500 гривень (фіксована частина), 1940,12 грн. (процентна складова).

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Банк не погоджується із висновками суду щодо спливу позовної давності.

На думку позивача суд належним чином не дослідив розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, що містяться в матеріалах справи, не звернув увагу, що відповідач частково погашала кредитну заборгованість і останній платіж проведено 13.05.2015 р. у розмірі 68 грн. через термінал самообслуговування, а позов подано 09.01.2018 р. у межах строку позовної давності. Тобто суд першої інстанції не встановив, чи свідчать дії боржника щодо часткового погашення заборгованості про визнання ним боргу, що може бути підставою для висновку про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача Науменка В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 25.01.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви на приєднання до умов і правил надання банківських послуг (а.с.7 т. 1), з видачею кредитної карти "кредитка "універсальна, 30 днів пільгового періоду" із встановленим кредитним лімітом 500 грн., який в подальшому збільшувався до 3050 грн. (а.с.71 т. 1), зі сплатою 3% в місяць (36 % річних), умови користування кредитними коштами зазначено у довідці, що підписана позичальником 25.01.2011 р. (а.с.8 т. 1).

Ззгідно з умовами кредитного договору банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку Visa Classic строком дії до 10 (місяця) 2014 (року) та надав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом на картці, що відщповідно до умов кредитування змінювався (а.с.71 т. 1), базовою процентною ставкою по кредитному ліміту - 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, 30-денним пільговим періодом, погашенням заборгованості по кредитному ліміту щомісячними платежами в розмірі 7 % від загальної суми заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 своїх зобов'язань по кредитному договору станом на 30.11.2017 року утворилася заборгованість на суму 41242,49 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3040,31 грн.; заборгованості по сплаті відсотків - 35762,06 грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина), та 1940,12 грн. (процентна ставка), що вбачається із виписки по рахунку (а.с. 72-80 т. 1) та підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.4-6 т. 1).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Установлено, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 25.01.2011 року був встановлений до 10/14, тобто по 31.10.2014.

Разом з тим, своїм правом на позов АТ КБ «ПриватБанк» скористалось лише у січні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено у своєму відзиві на позовну заяву від 20.03.2018 р. (а.с.57-61 т. 1)

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року за № 6-04 цс16, відповідно до правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Відповідно до правових висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України від 23 листопада у справі №6-2104цс16, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено нею або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Судом першої інстанції установлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем було здійснено 21 жовтня 2014 року, строк дії картки закінчився у жовтні 2014 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом у січні 2018 року. Доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду, що відповідач не виконала умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальниці отриманих нею коштів та відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування (строку дії карти), однак банк звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності обставин, які можуть свідчити про переривання строку позовної давності, оскільки 13.05.2015 року клієнтом через термінал самообслуговування внесено на картковий рахунок 68 грн. з використанням картки, тобто магнітної полоси та введення ПІН-коду, що підтверджується скріншотом з ПК Приват 24 (а.с.21, 22 т.2) не спростовують висновків суду першої інстанції щодо спливу позовної давності і відсутності доказів щодо переривання її перебігу.

Як передбачено ст. 100 ЦПК України електронні докази - інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи, веб-сайти (сторінки), бази даних та інші дані в електронній формі, подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов'язаний власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися виключно на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов'язковим за таких обставин та за таких умов.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставин, чи дійсно безпосередньо відповідач або уповноважена на це особа здійснювала оплату кредиту, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування мір відповідальності за порушення договірних зобов'язань у межах передбаченої законом позовної давності.

Позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що дійсно саме ОСОБА_1 або за її згодою чи за її дорученням уповноважена на це особа здійснювала оплату кредиту після жовтня 2014 року.

Оцінюючи дотримання норм процесуального права, необхідно констатувати, що за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що саме відповідач здійснювала внесення у травні 2015 року коштів в сумі 68 грн. на погашення кредитної заборгованості по даному кредитному договору, доводи апеляційної скарги щодо переривання позовної давності грунтуються на припущеннях, оскільки надана представником позивача до суду апеляційної інстанції паперова копія скриншоту інтернет сторінки з вебсайту Приватбанку щодо поповнення картки, дія якої закінчилася в жовтні 2014 року, не є належним доказом цих обстави.

Судом першої інстканції враховано вимоги зазначених положень процесуального закону, надано належну оцінку доводам відповідача про те, що після 21 жовтня 2014 року кошти на погашення кредиту нею або уповноваженою особою не вносились, а 31 жовтня 2014 року закінчився строк дії карти і вона не використовувалась.

Позивач в своїх заявах і письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, зазначав про переривання позовної давності і на підтвердження факту внесення відповідачем певної суми коштів на погашення кредтної заборгованості після спливу строку дії карти надав розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів за кредитною карткою.

Проте, усі наведені документи дають привід виключно для припущення про підставність вимог позивача, вони не мають доказової сили та не доводять обставин, на які послався позивач в обгрунтування доводів щодо переривання позовної давності.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України , та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко