Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/37577/15-ц

провадження № 61-9101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року у складі колегії суддів: Качана В. Я., Шиманського В. Й., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» (далі - ПрАТ «Просто-Страхування») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкодиу розмірі2 035,07 грн.

Позов обґрунтований тим, що 02 червня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ТЗ), згідно якого застраховано відповідальність власника ТЗ «Nissan ALMERA» державний номерний знак (далі ДНЗ) НОМЕР_2 .

18 березня 2014 року в м. Києві на Вознесенському узвозі відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Учасниками ДТП є ОСОБА_3 , який керував ТЗ марки «Renault MASTER» ДНЗ НОМЕР_3 та ОСОБА_1 , яка керувала забезпеченим ТЗ «Nissan ALMERA» ДНЗ НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 року ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль марки «Renault MASTER», ДНЗ НОМЕР_3 , тому ОСОБА_3 зазнав матеріальної шкоди у розмірі 2 442,01 грн.

Вказану подію визнано страховою та ПрАТ «Просто-Страхування» виплатило відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 2 035,07 грн.

Оскільки ОСОБА_1 з повідомленням про ДТП до ПрАТ «Просто-Страхування» не зверталася, тому у позивача виникло право на відшкодування шкоди у порядку регресу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки сам по собі факт неповідомлення у передбаченому законом порядку відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. Судом не було встановлено, що вказане неповідомлення страховика призвело до безпідставної виплати ним страхового відшкодування, тобто страховику фактом його не повідомлення в письмовому вигляді не було завдано збитків у розмірі виплаченого ним страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «Просто-Страхування» задоволено; рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Просто-Страхування» відшкодування шкоди в сумі 2 035,07 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 повідомила страховика про настання страхового випадку телефонним дзвінком, в письмовому порядку із відповідною заявою відповідач до позивача у передбачені законом строки не зверталася, тому в силу статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право на відшкодування шкоди в порядку регресу.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ),

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що заявник повідомила страховика про ДТП в телефонному режимі.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; матеріали справи № 761/37577/15-ц витребувано з районного суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року справу № 761/37577/15-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 18 березня 2013 року на Вознесенському узвозі біля будинку № 22 у м. Києві відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль марки «Nissan Almera», ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіль марки «Renault Master», ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 року винною у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1

Із Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02 червня 2012 року № АВ/6555078 убачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Nissan Almera», ДНЗ НОМЕР_2 , ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «Просто-Страхування».

Із платіжного доручення від 10 червня 2013 року № 4833 убачається, що ПрАТ «Просто-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на ремонт автомобіля марки «Renault Master», ДНЗ НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 в розмірі 2 035,07 грн.

Суди встановили, що 18 березня 2013 року, тобто безпосередньо у день вчинення ДТП ОСОБА_1 повідомила страховика ПрАТ «Просто-Страхування» про настання страхового випадку, про що свідчить копія записів розмов Спеціалізованої служби підтримки страхувальників ПрАТ «Просто-Страхування» (0-800-503-236) з абонентом за номером телефону НОМЕР_4 , який належить відповідачу за 18 березня 2013 року, а також деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 за 18 березня 2013 року. Факт повідомлення ОСОБА_1 страховика ПрАТ «Просто-Страхування» про настання страхового випадку за телефонним номером, вказаним у договорі (полісі) позивачем не заперечується.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Закономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, після виплати страхового відшкодування страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, у разі, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про цю подію встановленого зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Однак зазначені норми вказують на право страховика щодо подання регресного позову, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу.

У разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як винна у ДТП особа притягнута до адміністративної відповідальності і страховик сплатив страхове відшкодування, тоді сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може братися за основу при ухваленні рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних і спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Верховним Судом України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Обмеження набуття страховиком права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілій особі суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Ураховуючи, що факт настання страхового випадку позивачем під сумнів не ставився, позивач в добровільному порядку сплатив страхове відшкодування, а тому підстав для задоволення позову ПрАТ «Просто-Страхування» у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 у письмовому вигляді страховика про настання страхового випадку немає.

У цій справі предметом спору є стягнення страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією винного в ДТП потерпілій особі в ДТП.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Апеляційний суд не врахував наведеного та дійшов передчасних висновків про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, рішення апеляційної інстанції скасовано та рішення суду першої інстанції залишено в силі, то сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 461,60 грн підлягає стягненню з ПрАТ «Просто-Страхування» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 рокускасувати.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на користь ОСОБА_1 1 461,60 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук