Провадження № 22-ц/802/150/19 Категорія: 29 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ВОГ РІТЕЙЛ», ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стафф Ассістанс» про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_1, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із даним позовом до ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ", мотивуючи вимоги тим, що внаслідок неналежного виконання працівниками АЗС, що належить ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ", своїх обов'язків, зокрема щодо збереження на стоянці автомобіля, що призвело до його викрадення з вини працівників, позивачу завдано збитків на суму 230 000 грн, які просив стягнути з ТзОВ «ВОГ РІТЕЙЛ».

Ухвалою від 22 березня 2017 року за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача оператора АЗС ОСОБА_4.

Ухвалою від 28 квітня 2017 року за ініціативою суду також залучено в якості співвідповідача до участі в даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Стафф Ассістанс"

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач через уповноваженого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність рішення та просить його скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не належно оцінив подані ним докази, дійшов неправильного висновку про відсутність договірних відносин між сторонами та вини працівників АЗС.

Станом на час розгляду справи у апеляційному суді від учасників справи не надходило відзивів на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено позовних вимог, оскільки ним не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт укладення договору зберігання із відповідачем, передачі транспортного засобу на зберігання відповідачу, а також проведення оплати за таке зберігання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуальною права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року близько 22.00 год. ОСОБА_3 залишив належний йому на праві власності автомобіль марки «Мітсубісі Лансер», державний номерний знак НОМЕР_1, на території АЗС WOG НАЙС а/д Київ-Харків 34 км+700 м в місті Бориспіль. Того дня обслуговування на АЗС здійснював оператор ОСОБА_4

Із пояснень співвідповідачів у справі вбачається та не заперечується позивачем, що 03 вересня 2015 року позивач залишив свій автомобіль на території АЗС із власної волі.

ОСОБА_3 зазначав, що залишення автомобіля відбулось з метою його збереження у зв'язку з тим, що він із сім'єю на деякий час відлітає за кордон на відпочинок. Позивач вказував, що саме працівник АЗС WOG НАЙС запропонував скористатися їхніми послугами стоянки, яка розташована на території АЗС під вікнами каси і обладнана двома відеокамерами спостереження. Проте після повернення з аеропорту 11 вересня 2015 року позивач виявив відсутність автомобіля на території АЗС. В подальшому з'ясувалось, що автомобіль був викрадений невстановленими особами, а тому за неналежне виконання обов'язків щодо збереження автомобіля працівниками АЗС просить стягнути з ТзОВ « ВОГ РІТЕЙЛ» на його користь вартість даного автомобіля в сумі 230 000 грн та судові витрати, покликаючись на норми Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 936, 950 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із частиною першою статті 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Як визначено ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини, зокрема між фізичною та юридичною особами, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Частиною першою статті 206 ЦК України встановлено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згадана вище стаття 937 ЦК України передбачає, що письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Лише при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин факт прийняття речі на зберігання може підтверджуватися свідченням свідків.

Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Відповідно до положень статті 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає, що відповідальність за несхоронність його автомобіля лежить саме на ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" і саме з цього відповідача слід стягнути заподіяну йому шкоду, рівну вартості викраденого автомобіля. Така позиція підтверджена змістом позовної заяви, апеляційної скарги позивача та усних і письмових пояснень представника позивача як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Проте, ні представник відповідача ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ", ні відповідач ОСОБА_4, не визнають факту прийняття за оплату автомобіля позивача на зберігання 03 вересня 2015 року, тобто факту укладення договору зберігання, оскільки це не входить у перелік послуг, які надає АЗС, про що надано відповідні документи, а також вказують на відсутність будь-яких підтверджень наявності письмових доказів, які би свідчили про укладення договору зберігання автомобіля.

Разом з тим, відповідачем надано до матеріалів справи докази (копію договору № 3/25 від 25.03.2015 р. з додатками, довідку від 27.04.2017 р., акт виконаних робіт від 30.09.2015 р.), що оператор АЗС ОСОБА_4 не є працівником ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" за трудовим договором, оскільки у вересні 2015 року він виконував роботу на АЗС на підставі укладеного товариством "ВОГ РІТЕЙЛ" відповідного договору про послуги з надання персоналу із ТзОВ «Стафф Ассістанс», яке наймало працівників для обслуговування АЗС (а.с.47-57).

Вказані обставини також підтверджені письмово у суді першої інстанції ТзОВ "Стафф Ассістанс", яким зазначено, що персонал перебуває у трудових відносинах з ТзОВ "Стафф Ассістанс", і надання такої послуги, як стоянка і зберігання транспортних засобів працівниками не передбачалось (а.с.97-100).

З реєстраційного посвідчення ДФС України на реєстратор розрахункових операцій (РРО) вбачається, що сфера застосування РРО на даній господарській одиниці (АЗС з магазином) суб'єктом господарювання ТзОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" визначена як: АЗС; роздрібна торгівля (а.с.105).

Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а також ким порушені, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ст.ст. 77,78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, апеляційний суд не бере до уваги покликання позивача в апеляційній скарзі як на докази підставності його позовних вимог на копії матеріалів незавершеного кримінального провадження за фактом викрадення невстановленими особами автомобіля та вважає, що суд дійшов вірного висновку, відмовляючи у даному позові.

Разом з тим, зазначені в апеляційній скарзі порушення судом першої інстанції процесуального закону не тягнуть за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення.

Зокрема, суд враховує вимоги ч.3 ст. 376 ЦПК України про те, що порушення норм процесуального права щодо відводу судді є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення лише, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому заявлений відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими.

Як слідує із технічного звукозапису судового процесу, відвід було заявлено з причин незгоди із процесуальними діями судді, що відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України не може бути підставою для відводу. Інших доказів на обгрунтування підстав для відводу судді апеляційному суду позивачем не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді