КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 вересня 2019 року суддя Київського апеляційного суду М.І.Оніщук, вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

24.09.2019 до Київського апеляційного суду надійшла дана справа разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018 про відкриття провадження у справі.

У відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалами суду апеляційної інстанції від 27.08.2019 (т.1 а.с. 174), від 13.03.2019 (т.1 а.с. 184), 27.03.2019 (т.1 а.с. 203), від 11.04.2019 (т.1 а.с. 212), від 11.05.2019 (т.1 а.с. 221-222), від 30.05.2019 (т.1 а.с. 237), від 14.06.2019 (т.1 а.с. 245), від 27.06.2019 (т.2 а.с. 4-5), від 19.07.2019 (т.2 а.с. 14-15), від 24.07.2019 (т.2 а.с. 26-29), від 09.08.2019 (т.2 а.с. 51-53) та від 03.09.2019 (т.2 а.с. 64, 65-66) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києвавід 05.11.2018.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи, серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із частинами 1, 2, пункту10 частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення ( п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Незважаючи на те, що ухвалою суду від 13.03.2019 року Київський апеляційний суд роз`яснив ОСОБА_1 неможливість повторного оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018, останній направив на вказану ухвалу одинадцять апеляційних скарг.

Дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками, яке спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із статтею 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п. 2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14.06.2019 (т.1 а.с. 245), від 27.06.2019 (т.2 а.с. 4-5) та від 19.07.2019 (т.2 а.с. 14-15) було попереджено відповідача ОСОБА_1 щодо неможливості подальшого зловживання правами на оскарження та роз`яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст.148 ЦПК України.

Проте, незважаючи на такі попередження суду, ОСОБА_1 15.07.2019, 29.07.2019, 21.08.2019 продовжував неодноразово направляти апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018.

Судом апеляційної інстанції ухвалою від 24.07.2019 дії ОСОБА_1 визнано зловживанням процесуальними правами та застосовано до останнього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (т.2 а.с.26-29).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09.08.2019 та від 03.09.2019 також визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та застосовано до останнього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі п?яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (т.2 а.с.51-53, 64, 65-66).

09.09.2019 року ОСОБА_1 направив поштою апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018 в тринадцятий раз (т.2 а.с.86-87).

Відповідно до частини 2 статті 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на повторність та неодноразовість зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами за обставин наведених вище, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу в розмірі восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2019 року становить 1 921,00 грн., вісім його розмірів становить - 15 368,00 грн.

Визначаючи розмір штрафу суд виходить з того, що дії ОСОБА_1 свідчать про грубе зловживання процесуальним правом на оскарження судового рішення та є недопустимими.

Згідно із частиною 5 статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Отже, враховуючи наявність ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2018, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити та водночас, з наведених вище підстав, застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу за повторне неодноразове зловживання процесуальними правами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 44, 143, 148, 358 ЦПК України

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 28.04.1998) у дохід державного бюджету штраф у розмірі восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 15 368,00 грн. (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят вісім гривень).

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині відмови у відкритті апеляційного провадження набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Ухвала суду в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Відомості про стягувача і боржника:

Стягувач: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липківська, 18/5, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 28.04.1998).

Суддя-доповідач М.І. Оніщук