Справа № 638/6399/18
Провадження № 2/638/1478/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Романової О.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Барладян Н.О., Чикаліної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» «Про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії»,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який 10.09.2018 уточнила, до ПАТ «Харківміськгаз», ТОВ «Харківгаз збут» «Про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії». В позові позивач посилається на те, що вона є споживачем послуг газопостачання ТОВ «Харківгаз збут». З травня 2017 ТОВ «Харківгаз збут» розпочав виставляти рахунки на сплату послуг постачання природного газу на підставі показань загальнобудинкового вузла обліку газу, який був встановлений представника ПАТ «Харківміськгаз». На думку позивача, дії відповідачів по розрахунку за послуги газопостачання на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку газу суперечить чинному законодавству та порушують її права. Окрім того позивачем зазначено, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, отже є суб'єктом ринку природного газу. Власники сусідніх квартир у будинку також мають окремі від позивача особові рахунки на газопостачання, відповідно є суміжними суб'єктами ринку природного газу по відношенню до неї. Позивач вважає, що оскільки вона є окремим суб'єктом ринку газу, тому має бути забезпечена приладом обліку природного газу. Посилаючись на ЗУ «Про комерційний облік природного газу», ЗУ «Про ринок природного газу», Конституцію України позивач просить зобов'язати ПАТ «Харківміськгаз» встановити індивідуальний лічильник газу у її квартирі, зобов'язати постачальника природного газу ТОВ «Харківгаз збут» визначити фактичний об'єм спожитого природного газу по об'єкту побутового споживача ОСОБА_1 за відповідний календарний місць визначається за нормами споживання, встановленими КабМіном України до моменту забезпечення індивідуального лічильника.

25.10.2018 представником відповідача ПАТ «Харківміськгаз» подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач посилаючись на ЗУ «Про ринок природного газу», Кодекс газорозподільних систем, ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

14.11.2018 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, де зазначила, що відповідач зобов'язаний встановити індивідуальний лічильник, просила задовольнити позовні вимоги, з підстав зазначених у позові.

14.11.2018 відповідачем ТОВ «Харківгаз збут» подано відзив на позов, у якому зазначено, що позовні вимоги саме до ТОВ «Харківгаз збут» є незаконними, так як з 01.07.2015 ПАТ «Харківміськгаз» не є постачальником природного газу населенню міста Харкова, а здійснює лише функції розподілу природного газу на території м. Харкова та Харківської області. ПАТ «Харківміськгаз» є ліцензіатом з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Обидва підприємства паралельно існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції з 01.07.2015. Вказані підприємства є різними та не підпорядковані один одному. Окрім того, зазначили, що вимога позивача зобов'язати постачальника природного газу ТОВ «Харківгаз збут» визначити фактичний об'єм спожитого газу є безпідставною, до моменту забезпечення індивідуального лічильника. У зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити.

02.01.2019 відповідач ПАТ «Харківміськгаз» подало заперечення на відповідь на відзив, у яких викладають пояснення аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов.

28.01.2019 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якій виклала обґрунтування свого позову, аналогічне викладеному у позовній заяві, окрім того зазначила, що Великою Палатою Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №214/2435/17 викладено правову позицію, відповідно до якої оператор ГРМ зобов'язаний встановлювати індивідуальні лічильники, за рахунок коштів, які закладені у структуру тарифу.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити з підстав, викладених у позові та і заявах по суті позову.

Представник відповідача ПАТ «Харківміськгаз» у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у позові, з підстав зазначених у відзиві.

Представник відповідача ТОВ «Харківгаз збут» у судовому засіданні заперечувала про позивних вимог, просила відмовити у позові, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло є власником квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ПАТ «Харківміськгаз», департаменту комунального господарства Харківської міської ради, ТОВ «Харківгаз збут» з проханням встановити індивідуальний лічильник.

31.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до голови правління ПАТ «Харківміськгаз» з заявою про безкоштовне встановлення індивідуального лічильника газу у її квартиру (а.с.24).

Листами ПАТ «Харківміськгаз», департаменту комунального господарства Харківської міської ради, ТОВ «Харківгаз збут» було відмовлено ОСОБА_1 у встановлення індивідуального лічильна, з посиланням на те, що у будинку АДРЕСА_1 встановлено загально будинковий лічильник.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI).

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Тобто, саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні всатновлено, що позивач є споживачем природного газу для приготування їжі, а відповідач - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов'язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, так як розгляд справи по суті завершився до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування встановлення позивачу індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь-якого бюджету.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі не може бути порушеним.

Встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу для приготування їжі забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вимоги позивача щодо зобов'язання ТОВ «Харківгаз збут» визначити фактичний об'єм спожитого природного газу по об'єкту побутового споживача ОСОБА_1. за відповідний календарний місць не підлягають задоволенню, так як зазначена вимога, без встановлення індивідуального лічильника, суперечить вимогам ЗУ «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем та Правилам постачання природного газу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 133,137,141, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ЗУ «Про ринок природного газу», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» «Про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії» - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» (, місцерозташування м. Харків, вул. Москалівська, 57/59) встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_1).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» (, місцерозташування м. Харків, вул. Москалівська, 57/59) судовий збір на користь держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.02.2019.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД