ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8016/18 Головуючий в І інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1466/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2019 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В :

02 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 3828,75грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням адміністративного правопорушення, 5000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 8466,80 грн, з яких: 2466,80 грн судовий збір; 1000,00грн витрати на залучення спеціаліста; 5000,00грн витрати та професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтований наступним.

12.10.2017 року о 07-30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи на проспекті Ушакова у м. Херсоні біля готелю "Фрегат", в ході словесного конфлікту з ОСОБА_3 шляхом удару ногою пошкодив належний їй автомобіль Chery Jaggi, державний номер НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. Автомобіль знаходився у правомірному користуванні ОСОБА_3

24.10.2017 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №603470 по факту вчинення хуліганства, за статтею 173 КУпАП.

При складанні протоколу ОСОБА_1 надавав пояснення, у яких визнав вчинення правопорушення та пояснив, що дійсно в стані афекту вдарив ногою по машині та поїхав, натомість в судовому засідання при розгляді справи про адміністративне правопорушення не визнав своєї вини у вчиненні правопорушення, а удар ногою по транспортному засобу пояснив тим, що знаходився в стані афекту.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2018 року у справі №766/19058/17 провадження відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, в діях ОСОБА_1 судом було встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Також зазначила, що згідно ч.4 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, 27.11.2017 року о 12-00год на ТОВ "Мотор Сан" експертом-товарознавцем проводився огляд пошкодженого транспортного засобу, що належить позивачу, про що ОСОБА_1 повідомлявся заздалегідь шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням з оголошеною цінністю та описом вкладення № 65 від 21.11.2017 року на актуальну адресу відповідача: АДРЕСА_1, що підтверджується розрахунковим документом.

На підставі звіту №76 від 01.12.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю транспортного засобу Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено, що вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, становить 3828,75грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових деталей становить 3828,75грн.

Окрім того, протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях з приводу пошкодження належного їй майна, розмір якої вона оцінює в 5000,00грн.

На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2019 року позов було частково задоволено, з відповідача на користь позивача було стягнуто 3828,75грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 8466,80грн, із яких: 2466,80грн - сума судового збору; 1000,00грн - витрати на проведення експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля; 5000,00грн - сума витрат на правову допомогу. В решті позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції, посилаючись на недопустимі докази, а саме на матеріали адміністративної справи №766/19058/17, які були витребувані судом з порушенням вимог ч.ч.5, 7 ст.81, ст.84 ЦПК України (оскільки клопотання про витребування вказаної справи позивачем подано не було, а така вимога у позовній заяві не є клопотанням, яке відповідає вимогам ч.2 ст.84 ЦПК України), дійшов незаконного висновку про те, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та спричиненні матеріальної шкоди, є доведеною. Також вказав, що суд залишив поза увагою те, що відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, відносно нього закрито провадження по справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до вказаної постанови справа по суті не розглядалась, судом не досліджувались та не оцінювались докази відповідно до вимог КУпАП, вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення судом не встановлена, а отже висновки суду першої інстанції про його винність є безпідставними. Також зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу без належного його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою працівника Укрпошти про повернення листа у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Крім того, зазначив, що суд належним чином не мотивував свій висновок щодо визначення розміру моральної шкоди, яку нібито завдано позивачу, оскільки останнім не надано належних доказів, які б підтвердили завдання моральної шкоди. Також вказав, що судом не враховано того, що у позовній заяві на підтвердження витрат на правову допомогу робиться посилання на одні документи (договір про надання правової допомоги від 01.01.2018 року, акт виконаних робіт та квитанція від 05.01.2018 року), в той час як до позову було долучено інші документи (договір від 26.10.2017 року, акт виконаних робіт та квитанція від 03.02.2018 року). Крім того, згідно з актом від 03.02.2018 року година роботи адвоката оплачується у розмірі 40% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, проте у договорі від 26.10.2017 року про це нічого не зазначено та іншими доказами це не підтверджено. Крім того, зазначив, що суд залишив поза увагою й те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн є завищеними, не відповідають складності справи та складають більше ніж 50% від ціни позову.

У своєму відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №603470 від 24.10.2017 року, 12.10.2017 року о 07-30год ОСОБА_1 перебуваючи на проспекті Ушакова у м. Херсоні біля готелю "Фрегат", в ході словесного конфлікту з ОСОБА_3 , шляхом удару ногою пошкодив автомобіль Chery Jaggi, державний номер НОМЕР_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. ОСОБА_1 в протоколі зазначив, що з правопорушенням згоден, але скоїв його в стані афекту (а.с.13).

Судом першої інстанції було досліджено справу про адміністративне правопорушення № 766/19058/17, з якої встановлено, що ОСОБА_1 в ході складання протоколу надавав пояснення (копія пояснень а.с.14), у яких зазначив, що між ним та водієм автомобіля Chery Jaggi виник конфлікт, у зв`язку з тим, що водій транспортного засобу на пішохідному переході задів його крилом автомобіля та виразився на його адресу нецензурно. Він сів за кермо свого автомобіля та поїхав за водієм до готелю "Фрегат", де вимагав від водія автомобіля вибачення, однак останній став конфліктувати і в процесі сварки, знаходячись в стані афекту, він (тобто відповідач) вдарив ногою по автомобілю Chery Jaggi і поїхав з місця пригоди.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2018 року у справі №766/19058/17 провадження відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.173 КУпАП народження закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не доводилась (а.с.10).

Вказаною постановою встановлено, що при розгляді адміністративної справи в єдиному судовому засіданні, на якому ОСОБА_1 був присутній (11.12.2017 року), останній вину у вчиненні правопорушення не визнав, вважав, що громадський порядок не порушував, а стукнув ногою по автомобілю ОСОБА_3 в стані афекту.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.12.2015 року, власником автомобіля марки Chery Jaggi 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , є позивач ОСОБА_2 (а.с.15).

Отже, у вказаній справі про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав, не виправдав ОСОБА_1 , тобто не встановив відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення і, зокрема, не встановив відсутність його вини у завданні шкоди позивачу, тобто у пошкодженні його автомобіля.

Експертом-товарознавцем направлено на адресу ОСОБА_1 телеграму рекомендованим поштовим відправленням з оголошеною цінністю та описом вкладення, з проханням бути присутнім при огляді пошкодженого 12.10.2017 року транспортного засобу Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відбудеться 27.11.2017 року о 12:00 год, за адресою: м. Херсон, вул. Сенявіна, 21а, ТОВ "Мотор Сан" (а.с.31-33).

Проте, як вбачається з реєстру відстеження поштових відправлень Укрпошти (а.с.34-35), вказана телеграма відповідачу не вручена. Для огляду транспортного засобу він не з`явився.

Згідно звіту №76 від 01.12.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до експерта-товарознавця Мірошниченка Д.О. із заявкою, в якій просила провести автотоварознавче дослідження по факту ДТП (12.10.2017 року), в результаті якого було пошкоджено легковий автомобіль Chery Jaggi, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті проведення вказаного автотоварознавчого дослідження було визначено: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, яка становить 3 828,75грн; вартість матеріальної шкоди, завданої власнику вищевказаного транспортного засобу, яка становить 3828,75грн (а.с.19-30).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та спричиненні матеріальної шкоди є доведеною, обставинами справи підтверджено заподіяння позивачу матеріальної шкоди в розмірі 3828,75грн протиправними діями відповідача, а також з того, що наявний причинний зв`язок між пошкодженням автомобіля і протиправними діями ОСОБА_1 Також, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважав необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00грн.

Однак повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що суд розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про розгляд справи. У справі відсутні розписки про вручення скаржнику судової повістки про час та місце розгляду справи, що свідчить про те, що він не був належно повідомлений про розгляд цієї справи. При цьому слід враховувати, що ухвалою суду від 07.07.2018 року суд постановив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.50).

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1); особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2).

За ч.1 ст.1167 вказаного Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). При цьому слід виділяти такі обов`язкові складові елементи, які необхідні для настання деліктної відповідальності: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

У цій справі протиправна поведінка відповідача є такою, що доведена. При цьому мається на увазі не вчинення ним хуліганських дій, що передбачено ст.173 КУпАП, а саме пошкодження автомобіля шляхом умисного нанесення удару ногою по автомобілю. Сам ОСОБА_1 у своїх поясненнях під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції по суті зазначав, що громадський порядок не порушував, а стукнув ногою по автомобілю ОСОБА_3 в стані афекту.

Також це підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2018 року у справі №766/19058/17 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.173 КУпАП, відповідно до якої встановлено, що при розгляді адміністративної справи в єдиному судовому засіданні, на якому ОСОБА_1 був присутній, останній вину у вчиненні правопорушення не визнав, вважав, що громадський порядок не порушував, а стукнув ногою по автомобілю ОСОБА_3 в стані афекту.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, який є предметом даного позову, підлягає доведенню, оскільки є оціночним поняттям та підлягає доказуванню у межах розгляду даної справи. Він доведений позивачем, як вказувалось вище, звітом №76 від 01.12.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу. Так, вказаним звітом визначено: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, яка становить 3828,75грн; вартість матеріальної шкоди, завданої власнику вищевказаного транспортного засобу, яка становить 3828,75грн.

Свого розрахунку розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано, а тому зазначена позивачем шкода та її розмір є доведеними.

Як зазначалось, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, потрібна наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

У цій справі доведено наявність вказаного причинного зв`язку, оскільки заподіяння зазначеної шкоди стало наслідком протиправної дії відповідача, яка полягає в тому, що він умисно наніс удар ногою по автомобілю позивача.

І, насамкінець, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Враховуючи презумпцію винності заподіювача шкоди та недоведення відповідачем, що шкоди завдано не з його вини, вважається, що у справі встановлена вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу, оскільки встановлено, що він в зазначені час та місце умисно наніс удар ногою по автомобілю позивача.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, є такими, що не підтверджуються належними доказами, посилання позивача про наявність вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Суд у справі про адміністративне правопорушення провадження у справі відносно відповідача за ст.173 КУпАП закрив через закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності і не встановлював обставини вчинення вказаного правопорушення, тобто дрібного хуліганства, а саме дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для її відшкодування, проте вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування в 5000грн не враховує роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.5 постанови від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди позивачем заявлений без урахування обставин спричинення майнової шкоди, характеру немайнових затрат, з якими позивач пов`язує факт заподіяння шкоди, ступеня вини заподіювача та засад розумності, виваженості та справедливості. А тому розмір такого відшкодування підлягає зменшенню до 1000грн.

Що стосується відшкодування судових витрат, то апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ст.133 вказаного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). До останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3).

Позивач просить стягнути судові витрати в сумі 8466,80 грн, з яких: 2466,80грн -судовий збір; 1000,00грн - витрати на залучення спеціаліста; 5000,00грн - витрати та професійну правничу допомогу.

У цій справі при поданні позову у травні 2018 року підлягає сплаті судовий збір в установленому законом розмірі 704,80грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) за вимогою про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

При цьому слід керуватися положеннями ч.1 ст.176 ЦПК України, за якими ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При поданні позову позивач сплатила 2466,80грн судового збору, а тому вважається, що судовий збір сплачено помилково, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Таким чином, сплачена скаржником сума судового збору у законному розмірі (704,80грн), за наявності підстав, підлягає стягненню повністю чи частково з відповідача, а сплачена в розмірі, що перевищує 704,80грн (1762,00грн), може бути повернута за ухвалою суду першої інстанції.

Щодо сплачених витрат на залучення спеціаліста в розмірі 1000,00грн, то вони по суті відповідачем не оспорюються та підтверджуються належними доказами, зокрема чеком (а.с.18).

З приводу відшкодування витрат на правничу допомогу слід враховувати таке.

За положеннями ст.137 вказаного Кодексу:

--- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1);

--- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2);

--- для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3);

--- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4);

--- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5);

--- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6).

При розгляді цієї справи в суді першої інстанції інтереси позивача представляла адвокат Волкова Людмила Григорівна на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н від 26.10.2017 року (а.с.37), ордеру №66369 від 02.05.2018 року (а.с.36).

За положеннями вказаного Договору передбачена оплата адвокату гонорару, який погоджується між сторонами та сплачується під час підписання договору (п.4.1., 4.2.).

Позивач сплатила вказаному адвокату за надання правової допомоги 5000,00грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 03.02.2018 року (а.с.41).

Матеріали справи містять Акт виконаних робіт від 03.02.2018 року. В ньому визначено зміст витраченого часу (конкретні роботи), кількість годин (7 годин), вартість 1 години (40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та загальна сума гонорару (5000,00грн).

Згідно матеріалів справу було розглянуто за відсутністю сторін, тобто в судових засіданнях адвокат Волкова Л.Г. участі не приймала (а.с.50, 74, 75-76, 111).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України відповідач заявив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Апеляційний суд вважає, що з огляду на складність справи, її тривалість, того, яке вона має значення для сторін, обсягу наданих адвокатом Волковою Л.Г. послуг і виконаних робіт, та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та послуг, розмір витрат на оплату послуг адвоката в 5000,00грн є неспівмірним, не відповідає складності справи та положенню ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідно у цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню. Апеляційний суд вважає, що достатнім та необхідним для цієї справи є розмір витрат на оплату послуг адвоката в 1500,00грн, які, за наявності підстав, і підлягають стягненню повністю чи частково з відповідача.

Відповідно до ст.141 вказаного Кодексу ("Розподіл судових витрат між сторонами"):

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, загальна сума на відшкодування судових витрат становить 2704,80грн (704,80грн - витрати по сплаті судового збору, 1000,00грн - витрати на залучення спеціаліста, 1500,00грн - витрати та професійну правничу допомогу).

З заявлених позивачем у позові до стягнення 8828,75грн (3828,75грн матеріальної шкоди + 5000,00грн моральної шкоди) апеляційним судом вирішено стягнути 4828,75грн (3828,75грн матеріальної шкоди + 1000,00грн моральної шкоди). Отже, позов задоволено на 54,69% (4828,75грн х 100% : 8828,75грн).

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1479,25грн (2704,80грн х 54,69% : 100%).

З іншого боку, при поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено 4034,10грн судового збору, при цьому підлягало сплаті 1057,20грн судового збору у встановленому законом розмірі (704,80грн х 150%). Тобто переплата становить 2976,90грн (4034,10грн - 1057,20грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

За результатом розгляду апеляційної скарги ухвалено нове рішення, яким вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3828,75грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто по суті позовні вимоги задоволено аналогічно рішенню суду першої інстанції, яке підлягає скасуванню через порушення процесуального закону. А тому не підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України слід скасувати й постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково й стягнути з відповідача на користь позивача 3828,75грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1479,25грн на відшкодування судових витрат.

Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема посилання скаржника на недопустимість доказів, а саме на матеріалів адміністративної справи №766/19058/17, які були витребувані судом з порушенням вимог ч.ч.5, 7 ст.81, ст.84 ЦПК України, а також на безпідставність висновків суду про наявність його вини за ст.173 КУпАП, не приймаються до уваги, оскільки не містять в собі підстав для відмови в позові. З одного боку, витребування судом першої інстанції матеріалів про адміністративне правопорушення є таким, що здійснено відповідно до норм ЦПК України, а тому є правомірним дослідження наявних в них доказів та фактів, а з іншого боку, судом апеляційної інстанції вина скаржника за ст.173 КУпАП не встановлювалась, а було встановлено лише наявність вини у заподіянні позивачу шкоди шляхом пошкодження її автомобіля шляхом умисного нанесення удару ногою по вказаному автомобілю. Також є такими, що спростовуються наявними доказами й підлягають відхиленню, посилання скаржника на відсутність доказів, які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди. Так, сам факт доведення заподіяння позивачу матеріальної шкоди шляхом пошкодження автомобіля підтверджує заподіяння й моральної шкоди, яка виразилась у душевних переживаннях позивача з приводу пошкодження належного їй майна. Що ж до посилань скаржника на відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, то вони частково враховані апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, ст.ст.1167, 1167 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2019 року скасувати й постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3828,75грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1479,25грн на відшкодування судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 01 жовтня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська