Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 335/12270/16-ц

провадження № 61-31992св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у складі судді Воробйова А. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізького суду від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05 серпня 2015 року між нею та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 1245/15-Т/ЗП117 автомобіля «Land Rover Range Rover EVOQUE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить їй на праві приватної власності. Строк дїї договору із 06 серпня 2015 року по 05 серпня 2016 року.

31 січня 2016 року особа, яка допущена до керування автомобілем, а саме її донька ОСОБА_2 , виявила, що належний їй транспортний засіб викрадений, про що вона повідомила правоохоронні органи.

01 лютого 2016 року відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 05 серпня 2015 року № 1245/15-Т/ЗП117 вона повідомила ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про настання події, яка має ознаки страхового випадку, та 26 квітня 2016 року подала заяву про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем зазначене відшкодування не виплачено.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 1 358 000,00 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 159 402,04 грн, а також 2 030,00 грн витрат на правову допомогу та судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 1 358 000,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 159 402,04 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відхилено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що за наявності факту своєчасного повідомлення відповідача про настання страхового випадку, визнання (не заперечення) останнім того, що страховий випадок мав місце, не надання позивачем визначеного договором переліку всіх речей та документів, що стосуються страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійснені страхової виплати.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У вересні 2017 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взяті до уваги доводи відповідача про те, що позивач не надала повного комплекту ключів, що підтверджує порушення останньою умов договору страхування і є підставою для відмови їй у виплаті страхового відшкодування. Апеляційним судом не вчинено всіх дій, спрямованих на повне, об`єктивне та неупереджене дослідження всіх обставин справи, зокрема наявності факту можливої незаконної реєстрації транспортного засобу позивача, на підтвердження чого відповідачем надані відповідні докази.

У вересні 2017 року від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшли доповнення до касаційної скарги, у яких заявник зазначав, що апеляційним судом проігноровані положення укладеного між сторонами договору страхування, фактичні обставини справи, норми законодавства України, а також судову практику.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 05 серпня 2015 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 1245/15-Т/ЗП117, предметом страхування якого є автомобіль «Land Rover Range Rover EVOQUE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно з пункту 10 указаного договору страхування страхова сума становить 1 400 000,00 грн.

Пунктом 22.1 договору добровільного страхування наземного транспорту від 05 серпня 2015 року № 1245/15-Т/ЗП117 визначено, що страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, наведеними в пункті 22.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

Відповідно до пункту 22.2.1 договору добровільного страхування наземного транспорту від 05 серпня 2015 року № 1245/15-Т/ЗП117 страховим ризиком визнається викрадення, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час.

Пунктом 25.1.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 05 серпня 2015 року № 1245/15-Т/ЗП117 в разі настання передбаченої у пункті 22.2 договору події, страхувальник зобов`язаний протягом 3-х робочих днів з моменту настання події письмово сповістити про це страховика шляхом надання повідомлення про страховий випадок встановленої страховиком форми.

Згідно з пунктами 25.1.11, 26.1.4 договору добровільного страхування наземного транспорту від 05 серпня 2015 року № 1245/15-Т/ЗП117 встановлений обов`язок страхувальника для підтвердження настання страхового випадку надати страховику довідку Міністерства внутрішніх справ про викрадення транспортного засобу, повідомлення про початок кримінального провадження, основний та додатковий комплект ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою, пристрої дистанційного управління протиугінною системою, а також документи, які надають право на управління застрахованим транспортного засобу (в тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

31 січня 2016 року невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем марки «Land Rover Range Rover EVOQUE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору.

Відомості за цим фактом 31 січня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України.

01 лютого 2016 року ОСОБА_1 письмово повідомила ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про настання страхового випадку.

16 травня 2016 року представником ОСОБА_1 передано ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» витяг із ЄРДР та копію довідки про викрадення, а 30 травня 2016 року ОСОБА_1 передала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, основний та додатковий комплект ключів від замка запалювання, про що складений відповідний акт приймання-передачі.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з посиланням на той факт, що нею порушено вимоги підпункту 25.1.11 договору добровільного страхування, оскільки вона надала неповний комплект ключів до застрахованого транспортного засобу При цьому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» посилалося на інформацію, яку воно отримало від офіційного імпортера «Land Rover» в Україні - Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Моторс Україна, Лтд», відповідно до якої надані ключі не є повним комплектом ключів запалення автомобіля «Land Rover», так як в них відсутні резервні (аварійні) механічні ключі, а також надані ключі є різними.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом(пункт 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування»).

Частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про страхування» встановлено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні положення містяться у статті 991 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина друга статті 628 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відмова ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, оскільки укладеним між сторонами договором страхування застраховано майнові інтереси позивача, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням належним їй автомобілем, і такий договір в силу статті 629 ЦК України є обов`язковим до виконання. При цьому, за наявності факту своєчасного повідомлення відповідача про настання страхового випадку, визнання (не заперечення) останнім того, що страховий випадок мав місце, не надання позивачем визначеного договором переліку всіх речей та документів, що стосуються страхового випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Верховний Суд не може у повній мірі погодиться із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень України міститься ухвала Печерського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, зі змісту якої вбачається, що згідно з висновком експерта від 22 липня 2016 року № 124 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «Land Rover Range Rover EVOQUE», ідентифікаційний номер SALVA2BG НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_1 , не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Крім того, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2016 року накладено арешт на майно, зокрема на автомобіль чорного кольору «Range Rover EVOQUE», реєстраційний номер НОМЕР_6 , зміст первинного клейма якого є НОМЕР_7. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що клеймо НОМЕР_2 нанесене способом, що не відповідає способу маркування кузовів нових автомобілів моделі «Land Rover Range Rover EVOQUE» на заводі виробника, що підтверджується висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2016 року № 1/18-47.

За змістом частини першої статті 37 «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені.

Зміна ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб як власність особи, а тому експлуатація такого транспортного засобу на території України заборонена.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213-214, 303, 304, 316 ЦПК України 2004 року не перевірили належним чином заперечень відповідача щодо незаконності володіння транспортним засобом, взагалі не встановили обставин викрадення транспортного засобу, не взяли до уваги, те що транспортний засіб на момент розгляду справи був найдений.

Також судами попередніх інстанцій не надана належна правова оцінка доказам відповідача про те, що надані позивачем ключі не є повним комплектом ключів запалення автомобіля «Land Rover», ключі є різними, невідповідають заводській комплектації, що свідчить про порушення позивачем умов договору страхування та ставить під сумнів законність володіння останньою транспортним засобом. Усі встановлені у договорі умови є обов`язковими для сторін, вони визначають змість укладеного договору, який сторонам необхідно виконувати. Разом з цим в укладеному між сторонами договорі страхування відсутні умови, які б звільняли позивача від обов`язку надати повний комплект ключів від автомобіля.

Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень сторони відповідача, висновки судів не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізького суду від 12 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик