ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/832/19 Справа № 216/1399/17 Суддя у 1-й інстанції - Биканов І.Р. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, ОСОБА_2, третя особа: Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізької міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Управління Держгеокадаству у Криворізькому районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що 15.04.2015 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу №36322255 від 15.04.2015 року він придбав у власність житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до п. 1.4 вказані договору, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане нерухоме майно не приватизована, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 17.02.2015 року Управлінням держземкадастру у Криворізькому району Дніпропетровської області, відповідно до вказаного документу площа земельної ділянки складала 0,0777 га, цільовим призначення земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд (присадибна ділянка).

На початку 2017 року він вирішив приватизувати земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок і господарчі споруди, однак листом від 28.02.2017 року Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі повідомило, що за даними управління, станом на 31.12.2012 року, земельна ділянка площею 0,0794 га на якій побудований його будинок належить фізичній особі, відомості щодо якої не можуть бути розголошені згідно ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних». Після цього від попереднього власника житлового будинку - ОСОБА_4 дізнався що вона отримала будинок у спадщину, до цього у 2005 році вони з чоловіком придбали будинок у ОСОБА_2, про приватизацію спірної земельної ділянка їй нічого невідомо. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,0777 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, який придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу №36322255.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що земельна ділянка на якій розташований будинок позивача за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2015 року складає 0,0777 га, із присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_2, не відповідає площі земельної ділянки, без наявності кадастрового номера за вищевказаною адресою, яка встановлена державним актом від 16.03.1999 року, становить 0,0794 га та належить ОСОБА_2, таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями від 15.04.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької нотаріальної контори Риковою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-257, ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 будинок з господарськими та побутовими будівлями АДРЕСА_1

У п.1.4 вказаного договору визначено, що земельна ділянка на якій розміщений будинок складається з 0,0777 га, з кадастровим номером НОМЕР_2 не приватизована, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 16.03.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8902, земельна ділянка площею 0,0794 га, без кадастрового номера, розташована на території Криворізької міської ради у Центрально-Міському районі, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства, належить ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №386915 від 24.12.2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,0794 га - скасований на підставі свідоцтва про смерть.( а.с.8,9,80)

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що земельна ділянка на якій розташований будинок позивача за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2015 року складає 0,0777 га, із присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_2, не відповідає площі земельної ділянки, без наявності кадастрового номера за вищевказаною адресою, яка встановлена державним актом від 16.03.1999 року, становить 0,0794 га та належить ОСОБА_2, таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

А згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України, проте, доказів того, що право позивача на спірну земельну ділянку кимось оспорюється чи не визнається, матеріалами справи не встановлено.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко