ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 646/12815/16-ц

Провадження № 22-ц/818/19/19

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз»,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року в складі судді Шелест І.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та остаточно просила: визнати протиправними дії ПАТ «Харківміськгаз», що полягають у проявленні їй вимоги надати договір-приєднання з відміткою про згоду її співвласника ОСОБА_4 на укладання договору розподілу природного газу між нею та ПАЬ «Харківміськгаз»; визнати укладеним договір про розподіл природного газу за адресою: АДРЕСА_1 між ПАТ «Харківміськгаз» та нею; зобов'язати ПАТ «Харківміськгаз» підключити опалювальний газовий прилад у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником частини будинку по АДРЕСА_1, співвласником є її дядя ОСОБА_4

30 липня 2012 року ПАТ «Харківміськгаз» уклало договір про газопостачання будинку з її співвласником ОСОБА_4 На сьогоднішній день будинок є спільною частковою власністю, частини в натурі не виділені. Будинок має єдину систему опалення. В будинку є одна газова плита та один опалювальний прилад спільного користування. Внаслідок незаконних дій ПАТ «Харківміськгаз» позивач позбавлена можливості користуватися опалювальним приладом.

24 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_4 працівниками ПАТ «Харківміськгаз» житловий будинок було відключено від системи газопостачання та опломбовано АГВ, не зважаючи на її заперечення з приводу таких дій.

22 жовтня 2015 року за дорученням позивача її чоловік ОСОБА_5 звернувся до Південного управління газового господарства ПАТ «Харківміськгаз» з заявою про підключення АГВ. На свою заяву він отримав відмову на тій підставі, що договірні відносини у ПАТ «Харківміськгаз» є тільки з одним з співвласників - ОСОБА_6 При цьому сам ОСОБА_4 та члени його родини більше ніж 30 років не проживають у будинку. У будинку зареєстровані та мешкають лише три людини: позивач, їй чоловік та донька.

Вважає, що ПАТ «Харківміськгаз» порушує право позивача як споживача комунальних послуг, посилаючись на те, що за адресою позивача відсутній договір розподілу природного газу, та відмовляє у підключенні опалювального приладу до газової мережі. Не згодна з тим, що на цей час договір від 30 липня 2012 року припинив свою дію у зв'язку зі зміною постачальника природного газу, яким з 01 липня 2015 року є ТОВ «Харківгаз Збут» та вимогою надати письмовий дозвіл співвласника на укладення договору. Договори газопостачання, на підставі яких побутові споживачі природного газу в України отримували цю послугу до 01 липня 2015 року є підставою для автоматичного укладання договорів з новими господарюючими об'єктами, що надають населенню послуги з розподілу та постачання природного газу.

До 01 липня 2015 року послуги з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 надавалися на підставі договору, який було укладено 30 липня 2012 року між ПАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_4 Зазначає, що вона є споживачем, якого Кодекс газорозподільних систем відносить до категорії фактично підключених до/через ГРМ споживачі, тобто більшості споживачів України, газове обладнання яких було на законних підставах встановлено та належним чином зареєстровано до моменту появи нового постачальника природного газу, та які отримували послуги газопостачання на підставі раніше укладених договорів.

Позивачу ПАТ «Харківміськгаз» на її звернення від 16 червня 2016 та 11 липня 2016 про приєднання до умов Типового договору двічі відмовлено з посиланням на відсутність згоди співвласника на укладання таких договорів.

Вважає, що права співвласників в разі визнання укладеним договору з ПАТ «Харківміськгаз» не порушуються, оскільки відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Типового договору Оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і в порядку визначеному Договором. Обов'язок надати позивачу послугу з транспортування газу, який він купує у постачальника, до дверей його будинку, не порушує права інших співвласників. Просила врахувати, що фактично вона вже є споживачем послуг відповідача.

Посилається на положеннями Кодексу газорозподільних систем (затвердженого 30.09.2015 Постановою № 2494 НКРЕКП, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824), яким визначено порядок приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, положеннями Типового договору, цивільного законодавства України, Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про житлово - комунальні послуги».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», ОСОБА_4, ОСОБА_3, про порушення прав споживача та визнання договору укладеним відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п. 8 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ не має права відмовити споживачу, власні об'єкти якого підключені до/через ГРМ, в укладанні договору розподілу природного газу за умови дотримання споживачем вимог щодо укладення договору розподілу природного газу, передбачених цим Кодексом та чинним законодавством, ОСОБА_1, яка є власником частини будинку, система опалення якого передбачає в якості палива лише природний газ, має право на безперебійну подачу газу до оселі, обов'язок забезпечити безперебійне надання послуги з розподілу природного газу відповідно до ліцензійних умов взяло на себе ПАТ «Харківміськгаз», тому відповідач зобов'язаний укласти договір з позивачем; договір є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633,634,641,642 ЦК України за формою типового договору.

Вказує на те, що нею вчинено такі дії: надано заяву про приєднання, оплачуються рахунки Оператора ГРМ, є документальне підтвердження споживання природного газу. Тому відмова ПАТ «Харківміськгаз» у прийнятті заяви - приєднання не відповідає діючому законодавству, внаслідок незаконних дій ПАТ «Харківміськгаз» порушуються її право, як споживача на безперебійне отримання цієї послуги.

Апелянт вважає, що права співвласників у разі визнання укладеним договору з ПАТ «Харківміськгаз» не порушуються, оскільки відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Типового договору Оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і в порядку визначеному Договором. Обов'язок надати позивачу послугу з транспортування газу, який він купує у постачальника, до дверей його будинку, не порушує права інших співвласників. Просила врахувати, що фактично вона вже є споживачем послуг відповідача. Небажання співвласників надати згоду на оформлення договору розподільного газу на ім'я ОСОБА_1 не є перешкодою для визнання договору укладеним. На час звернення до відповідача з відповідними заявами про приєднання до умов договору розподілу природного газу не існувало жодного нормативного акту, який би містив вимогу отримувати письмову згоду співвласника ОСОБА_7 на укладання договору розподілу природного газу між ОСОБА_1 та ПАТ «Харківміськгаз».

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», треті особи: ТОВ «Харківгаз Збут», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про порушення прав споживача та визнання договору укладеним.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 січня 2019 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про порушення прав споживача та визнання договору укладеним.

Призначено справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

05 лютого 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на позовну заяву в якому просять відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог. Зазначають, що відсутня необхідність підключення газового котла, оскільки у позивача мається твердопаливний котел. Система опалення в будинку демонтована ОСОБА_1 до ухвалення рішення суду по справі про виділ частки житлового будинку в натурі. Докази підтверджуючі направлення відзиву учасникам справи матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів на підтвердження факту звернення позивача або її представника до іншого співвласника будинку ОСОБА_4 і в подальшому до його спадкоємців для отримання згоди на укладання позивачем договорів розподілу природного газу та постачання природного газу, а також факту відмови ОСОБА_4 у наданні такої згоди або відсутності будь-якої відповіді на таке звернення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування нерухомого майна від 14 листопада 2014 року, який був укладений між нею та ОСОБА_8

За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на ѕ частин вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 вересня 2009 р., за яким ним було успадкована 1/4 частина будинку після батька, ОСОБА_9, а також на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 24 листопада 2009 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Житловий будинок АДРЕСА_1 було газифіковано у 1969 за замовленням ОСОБА_10.

28 жовтня 2001 року між ВАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_10 було укладено договір на надання населенню послуг з газопостачання.

26 березня 2007 року між ВАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_10 було укладено договір на установку та зберігання вузла природного газу.

Відповідно до наданих квитанцій (2015-2016 роки) платником послуг з газопостачання за по вказаному особовому рахунку є ОСОБА_1 та ОСОБА_10.

У житловому будинку зареєстровані ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_5 та їх донька ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть. Спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_2 (дружина померлого) та ОСОБА_3 (дочка померлого), які у визначений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується відповіддю завідуючою П'ятої Харківської державної нотаріальної контори.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово - комунальну послугу, до числа яких відносить і газопостачання згідно зі ст.13 цього закону.

Таким чином судом встановлено, що співвласники вказаного житлового будинку є споживачами природного газу.

Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_4 опалювальний прилад у будинку був відключений від системи газопостачання.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про ринок природного газу» газорозподільна система це технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов'язаних між собою об'єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам; газотранспортна система-технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Даним законом визначено, що приєднання це сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв'язку з підключенням об'єкта будівництва чи існуючого об'єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи. Споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Також у частині першій Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Статтею 39 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. (ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу»).

З 01 липня 2015 року на території міста Харкова та Харківської області постачальником природного газу населенню є ТОВ «Харківгаз Збут», якому відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1588 від 21 травня 2015 року видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу.

ПАТ «Харківміськгаз» з 01 липня 2015 року здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженою Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу.

З огляду на вищевикладене, ПАТ «Харківміськгаз» та ТОВ «Харківгаз Збут» є суб'єктами ринку природного газу.

Таким чином, договір укладений 30 липня 2012 року між ПАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_4 припинив свою дію у зв'язку зі змінами в законодавстві з 01 липня 2015 року, а саме, зі зміною постачальника природного газу, яким є ТОВ «Харківгаз Збут».

Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, в редакції на час надання відповідей від 24 червня 2016 року та 21 липня 2016 року, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

П. 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. визначено, що об'єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Пунктами 2, 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов'язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об'ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

За однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

У разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Тобто, за змістом указаних положень слідує, якщо дві частини одного будинку мають одну поштову адресу та належать двом власникам на правах власності чи користування, надання послуг з газопостачання має здійснюватися на підставі одного договору про надання послуг з газопостачання, укладеного між газопостачальним підприємством та одним із співвласників за згодою іншого співвласника.

Таким чином при визначенні порядку укладання договорів про надання послуг з газопостачання із співвласниками житлового будинку необхідно визначити чи є самостійними об'єктами нерухомості частини будинку, що належать кожному із співвласників, тобто відокремленими об'єктами споживачів.

З матеріалів справи, наданими сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вбачається, що в Жовтневому районному суді м. Харкова перебуває цивільна справа про виділ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зважаючи на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить його співвласникам на праві спільної часткової власності, частина позивача в натурі за домовленістю сторін не виділялася та не була зареєстрована у встановленому законом порядку, підстав вважати її окремим об'єктом нерухомості немає.

Відповідно до п.1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, в редакції на час надання відповідей від 24 червня 2016 року та 21 липня 2016 року, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об'єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, в редакції на час надання відповідей від 24 червня 2016 року та 21 липня 2016 року визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов'язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз'яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу, в редакції на час надання відповідей у 2016 році, встановлено, що договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494, в редакції на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об'єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем.

Якщо об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем щодо укладання за однією поштовою адресою одного договору розподілу природного газу, за умови письмової згоди співвласників узгоджується з положеннями пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року за № 2496.

Відповідно до змісту положень пункту 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у споживача, об'єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб'єкту ринку природного газу.

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Разом із цим, ч. ч. 3 та 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласнику у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 у 2016 році зверталася до відповідача з заявами про приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Листом ПАТ «Харківміськгаз» від 11 липня 2016 року повідомлено, що відповідно до п. 2 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 дія цих правил поширюється також на операторів ГРМ/ГТС. Норми вказаних законодавчих актів є імперативними і обов'язкові для виконання всіма суб'єктами господарювання на ринку газу, побутовими і непобутовими споживачами природного газу. Тому, вимога ПАТ «Харківміськгаз» щодо оформлення заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) також і у відповідності до Правил постачання природного газу, а саме отримання письмової згоди співвласників, є законною. (а.с. 13 том 1).

З відповідей від 24 червня 2016 року та 21 липня 2016 року вбачається, що ПАТ «Харківміськгаз» повернув ОСОБА_1 заяву-приєднання, оскільки була відсутня письмова згода всіх інших співвласників (користувачів) (а.с. 13, 207, т. 1).

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) у своєму листі від 10 березня 2017 року також вказала на те, що у разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. (а.с. 121-123 том 1).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту звернення до іншого співвласника будинку ОСОБА_4 та в подальшому спадкоємців для отримання їх згоди на укладання позивачем договорів розподілу природного газу та постачання природного газу, а також факту відмови в наданні такої згоди чи відсутності відповіді на таке звернення.

Крім того, як вбачається з судових рішень Червонозаводського районного суду м. Харкова у спорі між ОСОБА_1 та ПАТ «Харківміськгаз», ПАТ «Харківгаз Збут», третя особа ОСОБА_4 від 17.06.2016 (справа 646/3805/16-ц), у спорі між ОСОБА_1 та ПАТ «Харківміськгаз», треті особи ПАТ «Харківгаз Збут», ОСОБА_4 від 04 листопада 2016 року (справа 646/8034/16-ц) ОСОБА_4 такої згоди не надавав. Рішення суду від 17 червня 2016 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову, в тому числі, про зобов'язання ПАТ «Харківміськгаз» укласти з позивачем договір розподілу природного газу без письмової згоди іншого співвласника, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

Суд також враховує, що в судовому засіданні першої інстанції треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 зазначили, що не надають такої згоди, на даний час між сторонами існує спір щодо порядку користування житловим будинком.

Наразі на стадії судового розгляду Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виділ частини житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

За таких обставин можливість укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам кожним із співвласників виникає за умови виділення часток із спільної сумісної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток будинку (створення територіально відокремленої газифікованої споруди), тобто, ОСОБА_1, відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, має право самостійно укласти відповідний договір після виділення їй у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (його поділу), як наслідок припинення спільної часткової власності та присвоєння в передбаченому законодавством порядку різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників.

При вирішенні позовних вимог при визначенні порядку укладання договорів про надання послуг з газопостачання із співвласниками житлового будинку суд першої інстанції правильно визначив та звернув увагу на те, чи є самостійними об'єктами нерухомості частини будинку, що належать кожному із співвласників, тобто відокремленими об'єктами споживачів, та вказав, що ОСОБА_1 має право самостійно укласти відповідний договір після виділення їй у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (його поділу), як наслідок припинення спільної часткової власності та присвоєння кожному з нових об'єктів поштової адреси.

З урахуванням зазначеного, вимоги про визнання протиправними дії ПАТ «Харківміськгаз», про визнання укладеним договір про розподіл природного газу та зобов'язання ПАТ «Харківміськгаз» підключити опалювальний газовий прилад у будинку за адресою: АДРЕСА_1, не грунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі, що відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції послався на пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем в редакції не чинній на момент виникнення спірних правовідносин, висновків суду першої інстанції не спростовують. У тому разі, коли укладання договору проходить стадію судового рішення, він вважається укладеним з моменту винесення вказаного рішення. З відповідей ПАТ «Харківміськгаз» від 24 червня 2016 року, 21 липня 2016 року та та 11 грудня 217 року вбачається, що на теперішній час згоди по всім суттєвим умовам договору на розподіл природного газу між Оператором ГРМ та власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не досягнуто. Розглядаючи позовні вимоги про визнання укладеним договору на розподіл природного газу суд першої інстанції застосував норми Кодексу газорозподільних систем в редакції, яка була чинна на час ухвалення судового рішення.

Твердження апелянта, що на час звернення до відповідача з відповідними заявами про приєднання до умов договору розподілу природного газу не існувало жодного нормативного акту, який би містив вимогу отримувати письмову згоду інших співвласників, є безпідставними.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС) у 2016 році були врегульовані Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, які передбачали та передбачають, що у разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладанні і виконанні публічного договору.

Враховуючи, що на час повернення відповідачем позивачу письмової заяви про приєднання не існувало письмової згоди співвласників домоволодіння, відсутні підстави для визнання дій ПАТ «Харківміськгаз» протиправними з підстав, зазначеними ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі, що договору від 30 липня 2017 року між ПАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_4 не існувало і не існує, висновків суду першої інстанції не спростовують. З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2012 року ПАТ «Харківміськгаз» уклало договір про газопостачання будинку з її співвласником ОСОБА_4 Допущена судом першої інстанції описка в році укладання відповідного договору може бути виправлена судом відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України з власної ініціативи або за заявою учасників справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів та власного тлумачення вимог законодавства України.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від10 лютого 2010 року зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова