Справа № 130/2833/18
Провадження № 22-ц/801/363/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Сопруна В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Порощука П.П. у м. Жмеринка Вінницької області,

у цивільній справі № 130/2833/18 за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди ,-

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької Порощуком П.П. було установлено, що зазначена позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Ухвалою цього ж суду від 04 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди залишено без руху, надавши позивачу строк тривалістю п'ять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків. Позивачу роз'яснено, що відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви не усунув, а тому ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди суд вважав неподаною та повернув її позивачу разом з доданими до неї документами. Роз'яснив позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Не погодившись із постановленою ухвалою про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жмеринського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року та направити матеріали цивільної справи для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя припинив позивачу доступ до правосуддя. При цьому апелянт посилається на те, що відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини позбавлення такого права є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому висновок суду в ухвалі від 19 грудня 2018 року є передчасним.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції було встановлено, що зазначена позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Суд вказав на те, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а саме ст. 175 ЦПК України, оскільки не чітко зазначено змісту заявлених позовних вимог, оскільки з викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги незрозуміло, діями яких саме посадових осіб Держави позивачу завдана моральна шкода. Крім того позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути; не вказано в чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

При цьому суд вірно посилався на роз'яснення, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до частини першої та другої статті 185 ЦПК Українисуддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, надано позивачу строк тривалістю п'ять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків. Роз'яснено зміст частини 3 статті 185 ЦПК України.

Ухвалою цього ж суду від 19 грудня 2018 року встановлено, що на виконання ухвали суду від 04 грудня 2018 року позивач ОСОБА_3 надав до суду позовну заяву в новій редакції, однак вона також не містить: обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути; не вказано в чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, таким чином у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуті.

Оскільки недоліки позовної заяви не були усунуті позивачем у визначений в ухвалі строк, позовну заяву ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди суд вважав неподаною та повернув її позивачу разом з доданими до неї документами. Роз'яснив позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до змісту статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.PrinceHans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Форма і зміст позовної заяви визначається положеннями статті 175 ЦПК України. При цьому, вказана норма встановлює вимогу щодо викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а завданням підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів (ст. 189 ЦПК України).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Отже, позовна заява - установлена законом форма звернення до суду за вирішенням спору про суб'єктивне право. Позовна заява являє собою за чинним законодавством єдиний спосіб об'єктивізації позову. Останній може бути пізнаний тільки через прояв у відповідній заяві.

Відповідність позову і позовної заяви підлягає вимогам діалектики взаємозв'язку змісту та форми. Разом з тим позовна заява має власний зміст (реквізити, установлені законом) і письмову форму. Письмова форма позову дозволяє чітко фіксувати зміст заявлених вимог, їх відповідність закону, час і місце пред'явлення позову, оперативно виявляти та усувати недоліки і помилки, допущені заявником. Таким чином, форма позовної заяви - одна з діючих гарантій права позивача та відповідача на судовий захист.

За приписами ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд може роз'яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

Таким чином, недотримання зобов'язальних вимог до форми і змісту позовної заяви перешкоджає початку процесу, тому що суд не має необхідної інформації для порушення справи. ЦПК закріплює спеціальний процесуальний інститут, застосування якого дозволяє забезпечити усунення недоліків позовної заяви в найбільш короткий термін, - інститут залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд перешкоджав позивачу в доступі до правосуддя.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Стадник І.М.

Сопрун В.В.