КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц/824/1708/19 головуючий у 1 інстанції: Піхур О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» в особі розпорядника майном арбітражного керуючого ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_9 акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ «КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і, з урахуванням уточнення до позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким, в рахунок погашення кредитної заборгованості третьої особи ТОВ «Епсілон Бізнес» за кредитним договором №КЕ-251Д від 28.01.2008 року у розмірі 89.100 дол.США звернути стягнення на іпотечне майно: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, та на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4/т.1 а.с.1-9, т.2 а.с.7-15/.

Зазначав, що на забезпечення виконання позичальником ТОВ «Епсілон Бізнес» перед позивачем ПАТ «КБ «Приват Банк» за кредитним договором №КЭ-251Д від 28.01.2008 року у сумі 660.000 дол.США, майновий поручитель ОСОБА_6 заставила банку в іпотеку майнові права на проінвестовані нею, але не введені в експлуатацію, три квартири АДРЕСА_5,АДРЕСА_3 та АДРЕСА_8 відповідно до договору іпотеки №ДІ-251 від 30.01.2008 року/т.1 а.с.24/.

Рішенням Господарського суду АРК Крим від 03.05.2012 року з боржника ТОВ «Епсілон-Бізнес» стягнуто на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» кредитну заборгованість у розмірі 17.813.360,46 грн./т.1а.с.22-23/.

А рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.07.2014 року звернуто стягнення з ОСОБА_6, як з іпотекодавця, на користь кредитора іпотекодержателя ПАТ «КБ «Приват Банк» в рахунок погашення визначеної Господарським судом АРК Крим кредитної заборгованості у сумі 17.813.360,46 грн., іпотечне майно, зокрема, об»єкти незавершеного будівництва, які будуть зареєстровані після завершення будівництва, як окремий виділений у натурі об»єкт, зокрема, заставлені в іпотеку три квартири/т.1 а.с.29-33/.

Указаним рішенням надано право банку від свого імені продати будь-кому іпотечні квартири, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Пізніше позивачу стало відомо, що після введення будинку АДРЕСА_7 в експлуатацію, в період дії кредитного договору, заставодавцем ОСОБА_6 були продані: квартира АДРЕСА_3 - покупцю ОСОБА_2, квартира АДРЕСА_4 - покупцю ОСОБА_3.

Крім того, в подальшому, 25.03.2017 року право власності від ОСОБА_2 на належну їй квартиру АДРЕСА_3 перейшло новому власнику ОСОБА_4.

Таким чином, в уточненій позовній заяві іпотекодержатель ПАТ «КБ «Приват Банк» просить звернути стягнення на дві квартири АДРЕСА_3, загальною вартістю 89.100 дол.США, які належать, відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16 серпня 2018 року у позові відмовлено з тих підстав, що на час виникнення відносин іпотеки законодавець не допускав

Іпотеку майнових прав, одночасно суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності/т.2 а.с.137-146/.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Приват Банк» вважає, що судом першої інстанції неправильно дано тлумачення чинного законодавства, оскільки право застави в іпотеку майнових прав існувало станом на час укладення договору іпотеки.

Відносно спростування застосування строку позовної давності, судом не враховано, що кредитним договором строк позовної давності збільшено до 5 років, а тому цей строк позивачем не пропущено, а згідно п.30 договору іпотеки, цей договір діє до повного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором.

В ході розгляду справи, представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про застосування строку позовної давності /т.2 а.с.156/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, на підставі договорів №4/7/10М від 01.11.2005 року про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, додатковими угодами та договорами уступки права вимоги від 21.12.2006 року та від 30.08.2007 року, укладеними між ТОВ «Мегаполісстрой» та ОСОБА_6, остання набула майнові права на незавершене будівництво об»єктів нерухомості - квартири АДРЕСА_5,АДРЕСА_4,АДРЕСА_6

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.07.2014 року /т.1 а.с.29-33/.

28.01.2008 року за №КЕ-251Д між кредитором ПАТ «КБ Приват Банк» та позичальником ТОВ «Епсілон Бізнес» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 660.000 дол.США під 12,6% річних на термін до 28.07.2009 року.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ТОВ «Епсілон Бізнес», відповідно до договору іпотеки від 30.01.2008 року, ОСОБА_6 заставила ПАТ «КБ Приват Банк» в іпотеку майнові права на отримання у власність у майбутньому за договором пайової участі від 21.12.2006 року трьох вище зазначених квартир - АДРЕСА_5,АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 будівництво яких на час укладення договору іпотеки, було незакінченим.

Договором іпотеки(п.12) вартість іпотечного майна сторонами визначена у розмірі 3.333.000 грн. /т.1 а.с.24-28/.

Оскільки позичальником ТОВ «Епсілон-Бізнес» не виконувались договірні зобов»язання з погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «КБ «Приват Банк», за позовом останнього, рішенням Господарського суду АРК Крим від 03.05.2012 року з боржника ТОВ «Епсілон-Бізнес» стягнуто на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» кредитну заборгованість у розмірі 17.813.360,46 грн./т.1а.с.22-23/.

В подальшому за позовом ПАТ «КБ «Приват Банк» рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.07.2014 року звернуто стягнення з ОСОБА_6, як з іпотекодавця, на користь кредитора іпотекодержателя ПАТ «КБ «Приват Банк» в рахунок погашення визначеної Господарським судом АРК Крим кредитної заборгованості у сумі 17.813.360,46 грн., іпотечне майно, зокрема, об»єкти незавершеного будівництва, які будуть зареєстровані після завершення будівництва, як окремий виділений у натурі об»єкт, зокрема, заставлені в іпотеку указані три квартири/т.1 а.с.29-33/.

На час розгляду справи спірні квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 належать відповідачам, відповідно, ОСОБА_3, згідно договору дарування від 27.10.2011 року, та ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2017 року/т.2 а.с.18,23/.

В уточненій позовній заяві іпотекодержатель ПАТ «КБ «Приват Банк» просить звернути стягнення на дві квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3, загальною вартістю 89.100 дол.США, які належать, відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано керувався наступним.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України "Про іпотеку", за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, і частково Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", який установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво.

Так, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Так, відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

В той же час, поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Майнові права на об»єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.190 ЦК України майном, як особливим об»єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов»язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов»язані з майном, відмінні від права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об»єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об»єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об»єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати і право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об»єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 5 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України "Про іпотеку" щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (ч. 7 ст. 5 Закону).

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, на підставі договорів №4/7/10М від 01.11.2005 року про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, додатковими угодами та договорами уступки права вимоги від 21.12.2006 року та від 30.08.2007 року, укладеними між ТОВ «Мегаполісстрой» та ОСОБА_6, остання набула майнові права на незавершене будівництво об»єктів нерухомості - квартир АДРЕСА_5,АДРЕСА_4,АДРЕСА_6.

Судом встановлено, що іпотекодавцем ОСОБА_6 повністю були виконані її грошові зобов»язання(стовідсоткова передоплата), відповідно договору №4/7/10М від 01.11.2005 року про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, укладеного з ТОВ «Мегаполісстрой». Тобто вчинені дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

На підставі зазначених норм матеріального права суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що майнові права на відповідну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, вартість якої була сплачена пайовиком за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, відповідно до положень Закону України "Про іпотеку" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом застави.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ, висловленої за результатами розгляду справи №6-168цс12.

На час укладення договору іпотеки від 30.01.2008 року чинним на той час законодавством було визначено вичерпний перелік майна, що могло бути предметом іпотеки.

Іпотека майнових прав стала можливою лише з набранням чинності Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 року, що набрав чинності з 14.01.2009 року.

Отже, як дійшов обґрунтованого висновку суд першої інстанції, порядок та способи захисту прав, передбачені законодавством, що було чинним, починаючи з 14.01.2009 року, не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до цього часу, а тому майнові права не могли бути предметом іпотеки згідно з законодавством, чинним на момент укладення спірного іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді