Справа № 153/1194/18
Провадження № 22-ц/801/376/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року, ухвалене суддею Гаврилюк Т.В., повний текст якого складено того ж дня

в справі №153/1194/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (відповідач),

за участі відділу державної реєстрації Ямпільської РДА Вінницької області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог)

про визнання недійсним рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в районний суд з позовом до Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу державної реєстрації Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання недійсним рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2015 року виконкомом Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області прийнято рішення про оформлення права комунальної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення виконкомом видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, де зазначено, що його власником є Михайлівська сільська рада Ямпільського району Вінницької області й належить воно останній на праві комунальної власності.

Після видачі вказаного свідоцтва 30.01.2015 року здійснено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (житловий будинок) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №8557474.

Вважає, що такими діями відповідача порушено його права, так як з 1988 року він разом з сім'єю проживає та зареєстрований у спірному будинку, що перебував на балансі колгоспу «Маяк» й виділений для його і його сім'ї проживання як спеціалісту господарства.

Про порушення своїх прав на житловий будинок йому стало відомо лише 13.11.2017 року після звернення виконкому Михайлівської сільської ради Ямпільського району до суду з позовною заявою до нього та його дружини ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні власністю шляхом виселення з будинку.

Посилаючись на невідповідність порядку прийняття сільською радою спірного майна вимогам закону, а також порушення його права на приватизацію займаного житла, просив визнати недійсними рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №2 від 12.01.2015року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 від 14.01.2015 року та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за Михайлівською сільською радою.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 гривень.

Не погодившись із таким рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 полягають в тому, що йдеться про захист його права на житло, яке він набув на законних підставах, і в якому проживає понад 30 років. При цьому сільська рада спочатку не розглянула в установленому законом порядку його заяву про приватизацію спірного житлового будинку, а далі за зверненням відповідача було скасованого його свідоцтво про право власності на будинок в порядку приватизації, змінено його цільове призначення і встановлено заборону приватизації, що суперечить закону. При цьому прийняття будинку від колгоспу сільською радою здійснено в час, коли він був його власником на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане в порядку приватизації.

У відзиві на апеляційну скаргу Михайлівська сільська рада Ямпільського району Вінницької області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позивач вже реалізував своє право на приватизацію державного житлового фонду, відповідачами його права жодним чином не порушені, він забезпечений житлом в інших населених пунктах, скасування правовстановлюючих документів на майно сільської ради порушуватиме принцип юридичної визначеності.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 і його представник - адвокат Снітко В.А. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Представник Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області - сільський голова Мельник М.І. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №2 від 12.01.2015 року ніяким чином не порушує права позивача, а оскільки всі три позовні вимоги є взаємопов'язані, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд неповно з'ясував обставини справи, а його висновок про відсутність порушень прав позивача з боку відповідача прийняттям оскаржуваних рішень й вчиненням відповідних дій на їх виконання, суперечить дійсним обставинам справи. Зазначене призвело до неправильного застосування норм матеріального права і неправильного вирішення справи.

Так, згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

З липня 1978 року позивач ОСОБА_3 працював головним агрономом колгоспу «Маяк», с. Михайлівка Ямпільського району Вінницької області. З жовтня цього ж року його прийнято в члени колгоспу, що підтверджується архівною довідкою від 31.01.2005 року №01-20-17 (а.с. 49).

При цьому з 1978 по 1988 року він з сім'єю проживав у наданій колгоспом хаті по вул. К. Маркса, а з 1988 року - в будинку по АДРЕСА_1. Зазначені обставини підтверджені довідками виконкому сільської ради і довідкою правління колгоспу (а.с. 50-52).

В листопаді 2004 року ОСОБА_3 звернувся до органу приватизації - комісії по приватизації державного житла Ямпільської міської ради народних депутатів Вінницької області із заявою про приватизацію займаного житла.

До заяви було додано довідку про склад сім'ї, видану Михайлівською сільською радою як підприємством по обслуговуванню житла. Головою сільської ради також було засвідчено підпис наймача та його дружини на заяві про передачу житла у приватну власність (а.с. 38-39).

Крім того, в листопаді 2004 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Відповідно до розпорядження комісії по приватизації державного житла Ямпільської міської ради народних депутатів Вінницької області НОМЕР_1 від 10 грудня 2004 року позивачу, а також його дружині ОСОБА_4 14 грудня 2004 року було видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру в будинку по АДРЕСА_1, яке зареєстроване Ямпільським бюро технічної інвентаризації 05 червня 2005 року.

Разом з тим, 21 грудня 2004 року Михайлівською сільською радою прийнято рішення за номерами 160, 169, 170, відповідно до яких:

прийнято в комунальну власність й на баланс Михайлівської сільської ради майно соціальної сфери - два будинки спеціаліста по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 загальною вартістю 30271 грн. згідно акту передачі від 19 липня 2004 року та накладної №114 від 19.07.2004 року;

встановлено заборону приватизації зазначених будинків;

змінено цільове призначення будинків спеціаліста по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 з будинків спеціаліста в приміщення дитячого садка;

враховуючи те, що в будинку спеціаліста по АДРЕСА_1 тимчасово проживає сім'я ОСОБА_3 надати будинок для проживання даній сім'ї по АДРЕСА_3;

відмовлено ОСОБА_3 в наданні дозволу на приватизацію будинку спеціаліста по АДРЕСА_1, так як будинок спеціаліста прийнятий в комунальну власність без права на приватизацію та змінено його цільове призначення (а.с. 44-46).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 березня 2005 року задоволено скаргу ОСОБА_3 Рішення сесії Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №170, 21 сесії 4 скликання від 21.12.2004 року про відмову ОСОБА_3 в приватизації будинку по АДРЕСА_1 - скасовано, а Михайлівську сільську раду зобов'язано провести приватизацію будинку по АДРЕСА_1 в установленому законом порядку (а.с. 48).

Зазначеним судовим рішенням, зокрема, було встановлено, що рішенням №62 Михайлівської сільської ради від 27 жовтня 2004 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на житловий будинок по АДРЕСА_1 і зобов'язано його оформити документи на нього.

Проте після оформлення ОСОБА_3 технічного паспорта, тобто фактичної реалізації рішення від №62, сільська рада власним рішенням №75 від 15 грудня 2014 року скасувала його.

Рішення суду в частині зобов'язання сільської ради провести приватизацію спірного будинку так і не було виконане, так само як сільською радою не було реалізоване її ж рішення про забезпечення ОСОБА_3 та його сім'ї іншим житлом, яке б відповідало встановленим санітарним і технічним вимогам.

Натомість за адміністративним позовом Михайлівської сільської ради до Комісії по приватизації державного житлового фонду Ямпільської міської ради народних депутатів Вінницької області постановою Ямпільського районного суду від 21 жовтня 2009 року визнано протиправними дії комісії по приватизації житлового фонду та визнано нечинним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 14 грудня 2004 року будинку (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 74-75).

При цьому ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 брали участь у даній адміністративній справі лише в якості «зацікавлених сторін».

Зазначене спростовує посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 нібито вже реалізоване його право на приватизацію майна державного житлового фонду.

В подальшому оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №2 від 12 січня 2015 року оформлено право комунальної власності на житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. Цим же рішенням вирішено видати свідоцтво про право комунальної власності на зазначений житловий будинок (а.с. 21).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32932367 від 30.01.2015 (а.с. 16) встановлено, що 30.01.2015 здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, за Михайлівською сільською радою Ямпільського району Вінницької області (а.с. 16).

На підставі цього рішення, а також виданого і зареєстрованого правовстановлюючого документу, Михайлівська сільська рада пред'явила до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з будинку. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2018 року усунуто перешкоди Михайлівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з нього. Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року виконання зазначеної постанови зупинено до закінчення касаційного провадження.

Отже на підставі оскаржуваного рішення відповідача, виданого свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна та його реєстрації Михайлівська сільська рада пред'явила вимогу про виселення ОСОБА_3 і його дружини із займаного житла, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення жодним чином не порушують права позивача не можна визнати обґрунтованим.

При цьому в самому рішенні як підстава його прийняття вказані стаття 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також рішення №168 від 21 грудня 2004 року 21 сесії 4 скликання «Про прийняття в комунальну власність Михайлівської сільської ради житлових будинків по АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_3, АДРЕСА_7, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9».

Поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що відповідне рішення №168 в матеріалах справи відсутнє, а його назва вказує на те, що воно не має жодного відношення до спірного жилого будинку АДРЕСА_1.

Протокол засідання виконкому, на якому було прийнято оскаржуване рішення, не містить будь-яких додаткових відомостей як підстави його прийняття.

Натомість рішення Михайлівської сільської ради 21 сесії 4 скликання від 21 грудня 2004 року №160 (а не 168) відсилає до акту передачі від 19 липня 2004 року та накладної №1114.

Частиною 8 статті 31 Закону України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передачі на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2003 року №1253 й визначено, що об'єктами передачі згідно з ним, зокрема, є об'єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва: житлові будинки (разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), житлові приміщення в інших будівлях, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, та гуртожитки (підпункт «а» пункту 2 Порядку).

Передача здійснюється за рішенням комісії з питань передачі об'єктів у комунальну власність (далі - комісія). Утворює комісію і призначає її голову виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради, а стосовно передачі внутрішньогосподарських меліоративних систем - відповідно районна або обласна державна адміністрація. Технічний стан об'єкта визначає комісія на підставі обстеження, а у разі потреби - і висновків експерта, яка встановлює відповідність фізичного зносу даним бухгалтерського обліку. Вартість об'єктів визначається за їх балансовою вартістю, а об'єктів незавершеного будівництва - відповідно до законодавства з питань оцінки об'єктів приватизації (п. 5 Порядку).

Передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до цього Порядку. Акт складається у чотирьох примірниках та підписується головою і членами комісії. Право власності виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

До акта приймання-передачі об'єктів, зокрема, додаються: витяг з бухгалтерського балансу підприємства, яке передає об'єкти, складеного на останню звітну дату, про перелік об'єктів передачі та їх вартість; дані інвентаризації на дату реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства.

Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня підписання акта приймання-передачі повідомляє про підписання акта приймання-передачі повідомляє про приймання-передачу об'єктів органи державної статистики, державної податкової служби, фінансові органи. У цей же строк орган місцевого самоврядування зобов'язаний закріпити своїм рішення зазначені об'єкти за відповідним підприємством (організацією) на праві повного господарського відання (оперативного управління) - пункти 7-9 Порядку.

Акт приймання-передачі від 19 липня 2004 року, відповідно до якого комісія у складі голови комісії з організації вирішення майнових питань, директора СТОВ «Маяк», сільського голови с. Михайлівка провела обстеження об'єктів передачі, які належать СТОВ «Маяк» с. Михайлівка і які передаються сільській ради не відповідає формі акту приймання-передачі, що є додатком до Порядку, й не містить відомостей, що мали б бути відображені в ньому, а також необхідних додатків, зокрема, даних обстеження й інвентаризації, його технічних характеристик тощо.

Також органом місцевого самоврядування не виконані вимоги Порядку щодо повідомлення про приймання-передачу об'єкта відповідних органів, а також його закріплення за відповідним підприємством (організацією) на праві повного господарського відання (оперативного управління).

Відповідно до інформації наданої фінансовим управлінням Ямпільської РДА Вінницької області від 18.07.2018 року рішення щодо передачі Михайлівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області житлового будинку по АДРЕСА_1 Ямпільського району від СТОВ «Маяк» с. Михайлівка до фінансового управління райдержадміністрації не надходило (а.с. 32).

Апеляційний суд відкидає посилання відповідача - Михайлівської сільської ради на те, що на час прийняття відповідних рішень всі документи були, проте з плином часу вони не збереглися.

Зазначені документи дійсно могли не зберегтися через тривалий час, що пройшов з моменту їх складення, проте оскаржуване рішення виконкому сільської ради про оформлення права комунальної власності на житловий будинок з господарчими будівлями прийнято в січні 2015 року, а відтак вони мали б бути наявні на час його прийняття.

Крім того, на час прийняття виконкомом оскаржуваного рішення відповідачеві було відомо про те, що в спірному житловому будинку продовжує проживати ОСОБА_3 з дружиною, порушене ним ще в 2004 році питання щодо приватизації житла так і не вирішене, оскільки заява позивача була розглянута і задоволена неповноважним на це органом приватизації, й відповідне свідоцтво скасоване за позовом сільської ради, інше житлове приміщення, яке б відповідало встановленим санітарним і технічним вимогам, як умова для вивільнення будинку для використання за призначенням, йому не надане.

Частинами 3-4 статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В статті 1 Закону України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію визначено як відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. При цьому до державного житлового фонду належить житловий фонду місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Об'єкти, які не підлягають приватизації, чітко визначені в частині 2 статті 2 Закону, а відтак не можуть визнаватися такими рішенням сільської ради.

Не відповідає вимогам закону і рішення сільської ради в частині зміни цільового призначення жилого будинку під час проживання в ньому сім'ї ОСОБА_3.

Так, відповідно до статті 6 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 8 цього Кодексу встановлено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу (виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів).

Отже оскаржуване рішення виконкому сільської ради прийняте безпідставно й порушує житлові права позивача, що є підставою для його скасування в судовому порядку відповідно до статті 9 ЖК Української РСР, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В зв'язку зі скасуванням рішення виконкому про оформлення права комунальної власності на житловий будинок, підлягає визнанню недійсним свідоцтво, видане на його підставі, а також має бути скасована державної реєстрації відповідного права.

Неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, скасуванням рішенням суду першої інстанції і постановленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 2115 грн. та подання апеляційної скарги в сумі 3173 грн. (а.с. 1, 121).

Відповідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого Суду України у п.47,48 Постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа», що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК ). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем ОСОБА_3 витрат на професійну допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині у розмірі 5000 грн., оскільки позивачем не доведено, що на усну консультацію з приводу подання позовної заяви адвокатом витрачено дві години, на збір та підготовку документів до позовної заяви та інших матеріалів три години, а на підготовку позовної заяви дев'ять годин, як зазначено у розрахунку оплати на правову допомогу від 16.08.2018 року на суму 6000 грн. (а.с. 143).

Крім того в матеріалах справи відсутній розрахунок оплати на правову допомогу в сумі 4000 грн., яка відповідно до квитанції №71 від 27.12.2018 року сплачена ОСОБА_3 адвокату Снітко В.А. на підставі договору про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - відділу державної реєстрації Ямпільської РДА Вінницької області про визнання недійсним рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва прав власності та скасування державної реєстрації на нерухоме майно задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №2 від 12 січня 2015 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житловий будинок) по АДРЕСА_1 від 14 січня 2015 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 8557474) від 30 січня 2015 року, індексний номер 18981609 про реєстрацію однієї частки комунальної власності за Михайлівською сільською радою Ямпільського району Вінницької області (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 56) на житловий будинок АДРЕСА_1 (А-житловий будинок, А1 - підвал, а1 - шия погребу, а2-а3 сх. площадка, Б-гараж, В - сарай, Г - сарай, 1 - огорожа) загальною площею 166,2 кв. м, житловою площею 61,5 кв. м.

Стягнути з відповідача - Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі - судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5288 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.02.2019 року.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Панасюк О.С.

Войтко Ю.Б.