Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/10766/18

провадження № 61-9106св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Нива-1», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1» (далі - ТОВ «Нива-1»; товариство) та ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ТОВ «Нива-1» суму основного боргу у розмірі 20 000 доларів США, 10 % річних за користування грошовими коштами за період із 28 січня 1998 року до 11 жовтня 2018 у розмірі 41 435,61 доларів США, 3 % річних за порушення грошового зобов`язання з повернення боргу за період із 29 січня 2018 року до 11 жовтня 2018 року у розмірі 36 198 грн 45 коп. та інфляційні втрати за період із 29 січня 2018 року до 11 жовтня 2018 року у розмірі 96 340 грн 67 коп.; у разі, якщо суд визнає необґрунтованими вимоги до ТОВ «Нива-1», стягнути вказані кошти з ОСОБА_2 .

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 85,5 кв. м, навіс літ. «Б» на АДРЕСА_2 , які належать товариству.

Вимоги обґрунтовувала тим, що існує ймовірність невиконання рішення суду про задоволення позову, предметом якого є стягнення з грошових коштів у значному розмірі - 1 852 908 грн 40 коп., у зв`язку з можливістю відчуження ТОВ «Нива-1» вищевказаного майна на користь третіх осіб.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 85,5 кв. м, навіс літ. «Б» на АДРЕСА_2 , що належать ТОВ «Нива-1» відповідно до свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу від 20 липня 2001 року.

Суд виходив із необхідності забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно товариства у зв`язку з існуванням реальної можливості відчуження його на користь третіх осіб, що в майбутньому може ускладнити виконання рішення про задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2019 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2018 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив із неможливості накладення арешту (заходу, який в найбільшій мірі обмежує права власника) на майно ТОВ «Нива-1», яке воно експлуатує при здійсненні підприємницької діяльності, оскільки такий вид забезпечення виключить можливість користування ним.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 заявила альтернативні вимоги - просила стягнути кошти з ТОВ «Нива-1», а в разі визнання судом необґрунтованими таких вимог стягнути ці кошти з ОСОБА_2 , що також унеможливлює накладення арешту саме на майно товариства.

Крім того, апеляційний суд вказав, що накладення арешту на АЗС є очевидно неспівмірним із заявленими вимогами.

Короткий зміст касаційної скарги

У травні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає оскаржену постанову необґрунтованою, оскільки апеляційний суд не зазначив, які саме норми матеріального чи процесуального права були порушені судом першої інстанції.

На її переконання, суд апеляційної інстанції безпідставно послався на те, що вона заявила альтернативні вимоги до двох відповідачів, оскільки 05 лютого 2019 року вона уточнила позов і просила стягнути кошти лише з ТОВ «Нива-1».

Не погоджується з висновком про те, що арешт у найбільшій мірі обмежує права товариства у використанні майна в господарській діяльності.

Короткий зміст заперечення

Від ТОВ «Нива-1» надійшов відзив, у якому його представник просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Обставини справи

Предметом даного позову є стягнення боргу за договором позики разом із відсотками, інфляційними втратами та трьома відсотками річних у загальному розмірі 1 852 908 грн 40 коп.

Суди встановили, що відповідно до розписки від 28 січня 1998 року ОСОБА_2 гарантував повернення грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, які запозичив під 10 % річних у ОСОБА_1 для будівництва АЗС на АДРЕСА_2 , після здачі в експлуатацію вказаної АЗС та початку роботи протягом 5 років.

Згідно з гарантією від 28 січня 2003 року ОСОБА_2 , як директор ТОВ «Нива-1», що діє на підставі Статуту та засновницького договору, зобов`язався повернути грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, які позичив під 10 % річних у ОСОБА_1 , дав гарантію від ТОВ «Нива-1» про повернення грошових коштів у вказаному розмірі.

У матеріалах наявна копія свідоцтва про право власності на АЗС на 150 заправок на добу від 20 липня 2001 року № 014615, згідно з яким ТОВ «НИВА-1» на праві колективної власності належать нежила будівля літ. «А», загальною площею 85,5 кв. м, навіс літ. «Б» на АДРЕСА_2 .

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на вищевказане майно, посилаючись на ймовірність його відчуження товариством на користь третіх осіб.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При встановленні зазначеної відповідності необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Колегія вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки вона не довела співмірності обраного заходу заявленим вимогам.

Крім того, установивши, що одним із видів підприємницької діяльності ТОВ «Нива-1» є роздрібна торгівля пальним, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у накладенні арешту на АЗС, яка належить товариству на праві власності, у порядку забезпечення позову, у зв`язку з тим, що арешт перешкоджатиме товариству здійснювати господарську діяльність.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом уточнень позову не впливають на правильність висновків оскарженої постанови про неспівмірність накладення арешту на АЗС заявленим вимогам.

Інші аргументи касаційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який виклав обґрунтовані мотиви їх відхилення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних

обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко М. М. Русинчук