Провадження № 2/219/84/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді : Харченко О.П.,

за участю секретаря судового засідання Єлісеєвої С.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Давіда Павлєєвича до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, 3 % річних та судових витрат, -

в с т а н о в и в :

07.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу, яку в подальшому уточнив, та вказав, що 25 березня 2014 року відповідач отримала у борг від нього 19000 доларів США, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою, реєстр № 849, та зобовязалась повернути зазначену суму в строк до 15.12.2014 року. Однак свої зобовязання не виконувала. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з приводу не виконання нею обовязків та вимагав повернути борг в повному обсязі. Але відповідач від своїх обовязків ухилялася, що завдало йому фінансових збитків. По закінченню терміну дії заяви про позику, відповідач не повернула борг позивачу 19000 доларів США ,що складає (515 073,87 грн.), вона фактично не виконала зобов'язання за договором позики (заяви), користувався грошовими коштами позивача, витрачаючи їх на свої потреби. На вимогу позивача повернути його кошти, які заборгувала ОСОБА_3, остання повідомила, що вона не збирається їх віддавати, оскільки її справа «прогоріла». У зв'язку з чим він і звернувся до суду.Позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму грошового боргу в розмірі 515 073 грн. 87 коп. за заявою про позику від 25.03.2014 року, що зареєстрована в реєстрі за № 849.

Також, 25.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з ще одним позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 564 886 грн. 00 коп. за договором позики (заяви) від 13 лютого 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 579. В обґрунтування позову зазначив, що 13 лютого 2015 року відповідач позичила у нього гроші в сумі 30 000 доларів США. Однак у встановлений строк ОСОБА_3 борг так і не повернула.На підтвердження договору позики, 13.02.2015 року була складена письмова заява, підпис відповідачки засвідчено приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі № 579. В заяві зазначено, що ОСОБА_3 зобов'язалася повернути суму боргу в 30 000 доларів США таким чином: 10 000 доларів США - до 12.04.2015 року, 20 000 доларів США - до 12.11.2015 року.Позивач вказує, що з урахуванням спливу позовної давності, заявляє позовні вимоги на стягнення суми у розмірі 20 000 доларів США, що становить за курсом НБУ на 18.07.2018 року 526 060 грн. Також, просив стягнути суму боргу з урахуванням 3% річних, тому з урахування відсотків сума боргу складає 564 886 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився,подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд слухати справу у його відсутності за участі його представника.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 на заявлених позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі з мотивів, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позовнівимоги визнали частково, лише суму боргу в розмірі 200 000 грн. Відповідач пояснила, що вона брала борг один раз - 25.03.2014 року в сумі 200 000 грн. (а не в доларах як вказав позивач), була оформлена у нотаріуса заява та нею добровільно підписана. Другий раз ніяких грошей у борг не брала, сума заборгованості за заявою від 13.02.2015 року це просто грошові кошти, які вона взяла вперше разом з відсотками. Більше грошей від позивача не брала. В рахунок боргу позивач у неї забрав трактор та іншу техніку, яка їй належала, однак ніяких розписок про це не має. Тому вважає, що вона не має заборгованості перед позивачем. Крім того, представник відповідача вважає, що сума 3% річних розрахована невірно, сплив річний термін для нарахування відсотків,до того ж ,на її думку, слід було вирахувати відсотки за один день,а потім вирахувати на кількість днів.

Суд, вислухавши доводи та пояснення сторін,вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2014 року ОСОБА_3 взяла у борг у КалантарянДавідаПавлєєвича грошову суму в розмірі 19 000 доларів США, та зобовязалася повернути зазначену суму в строк до 15 грудня 2014 року. Вказане підтверджується заявою, складеною ОСОБА_3 25.03.2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецького округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 849 (а. с. 7). Також у заяві визначено, що у разі неможливості повернути вищевказану грошову суму, зобовязується передати у власність ОСОБА_1 належні їй та СФГ «Фермер» трактор колісний марки К-701 з реєстраційним № 14147ТК та трактор колісний марки Беларус-82.1 з реєстраційним № 07040ТК.

Разом з тим, у встановлений заявою термін відповідач свої зобовязання не виконала, та не повернула суму боргу позивачу.

Крім того, як вбачається з заяви ОСОБА_3 від 13.02.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецького округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за № 579 (а. с. 8), 13 лютого 2015 року відповідач взяла у борг у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 30 000 доларів США, зобовязавшись її повернути наступним чином: 10 000 доларів США в строк до 12.04.2015 року, а 20 000 доларів США до 12.11.2015 року. У разі неможливості повернути вказану грошову суму зобовязалася передати у власність ОСОБА_1 належні їй трактор колісний марки Беларус-82.1 з реєстраційним № 07040ТК, житловий будинок за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Покровське, вул. Чапаєва, 12-а та належну їй частку житлового будинку за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Покровське, вул. Чапаєва, 8.

За вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт підписання відповідачем ОСОБА_3 вищевказаних заяв та нотаріальне їх посвідчення свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми.

Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно норм ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно отримала від позивача гроші в борг, але у встановлені строки зобовязання щодо повернення грошових коштів так і не виконала.

Позивачем, в порядку передбаченому нормами ст. 1049 Цивільного кодексу України, була пред'явлена вимога про повернення боргу (позики), яка досі не задоволена відповідачем.

Судом встановлено, що у зв'язку з не виконанням зобов'язань відповідач ОСОБА_3 перед позивачем має заборгованість на наступну суму:

- сума боргу за заявою від 25.03.2014 року складає 19 000 доларів США (курс НБУ на дату подачі позову 07.12.2017 року за 100 доларів США складав 2710.9151 грн. та не оспорюється відповідачкою ), відповідно сума боргу, що підлягає поверненню в гривнях складає 515 073 грн. 87 коп.);

- сума боргу за заявою від 13.02.2015 року складає 20 000 доларів США (курс НБУ на 18.07.2018 року за 100 доларів США складає 2630.3338 грн., відповідно сума боргу, що підлягає поверненню в гривнях 526 060 грн.).

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права позивач заявив також вимогу по стягненню з відповідачки 3 % річних на суму боргу за заявою від 13.02.2015 рокуяка на його думку складає за період з 12.11.2015 року по день звернення з позовом до суду 25.07.2018 року за 2 роки та 7 місяців -7,75 % , а в грошовому еквіваленті 38 826 грн.. При цьому позивач вказав , що згідно нотаріальної розписки відповідачка зобовязувалася повернути борг до 12.11.2015 року, тому строк давності ним не пропущений .

Судом перевірені доводи представника відповідачки ОСОБА_3 щодо незгоди з розрахунком позивача та встановлено наступне.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

У даному випадку борг не повернутий відповідачкою , тому доводи представника щодо застосування 3% річних лише за один рік не повернення боргу є необґрунтованими.

Що стосується розрахунку 3% річних за період з 12.11.2015 року по день подання позову до суду 25.07.2018 року, то ця сума складає: 526060 грн. (сума заборгованості) х 3:100:365дн.х 987 днів = 42 675 грн. 71 коп. Враховуючи ,що позивачем заявлені вимоги по стягненню 38 826 грн. , а суд не може вийти за межі заявлених вимог, то суд приходить до висновку, що заявлена сума обґрунтована та підлягає стягненню з відповідачки.

Відповідачем ОСОБА_3 та її представником не були доведені ті обставини, що вона немає перед позивачем заборгованості, оскільки нею передавалися позивачу в рахунок погашення боргу сільськогосподарська техніка, ніяких доказів на підтвердження цього суду не надано. Напроти ,як видно із змісту нотаріальних розписок ,у них двічі відображено, що відповідачка зобовязується у разі не повернення боргу передати у власність позивачеві трактор колісний марки Беларус -82.1 з реєстраційним № НОМЕР_1. Отже доводи відповідачки про те, що вона віддала цей транспорт позивачеві спростовуються цими відомостями, оскільки виходячи з них ,після неповернення першої суми боргу ,трактор був у її власності,хоча вона обіцяла його передати для погашення ще першого боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всебічно, повно та об'єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, 3 % річних, посилаючись на нотаріально посвідчені заяви про позику та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що позивачем були понесені судові витрати у сумі 11 504 грн. 53 коп. (сплата судового збору при подачі позовів до суду в сумі 10 799 грн. 73 коп., а також за заяви про забезпечення позову в сумі 704 грн. 80 коп. (по 352 грн. 40 коп. за кожну), що підтверджується квитанціями № 0.0.910467170.1 від 07.12.2017 року (а. с. 1), № 2054182 від 18.05.2018 року (а. с. 77), № 0.0..1 від 19.07.2018 року (а. с. 112), № 0.0..1 від 08.08.2018 року (а. с. 184), ці витрати в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст. ст. 4, 9, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 Давіда Павлєєвича до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, 3 % річних та судових витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 Давіда Павлєєвича (ІНН НОМЕР_3) заборгованість за договором займу від 25.03.2014 року у розмірі 515 073 (пятсот п'ятнадцять тисяч сімдесят три) грн. 87 коп., заборгованість за договором займу від 13.02.2015 року з урахуванням 3 % річних у розмірі 564 886 (пятсот шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 00 коп., а також судові витрати у загальній сумі у розмірі 11 504 (одинадцять тисяч пятсот чотири) грн. 53 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П.Харченко