УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року місто Чернігів

Справа №751/8891/18

Провадження№4-с/751/4/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

старший державний виконавець Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літошко Вікторія Миколаївна

заінтересовані особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представник заявника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літошко Вікторії Миколаївни, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, яку в подальшому уточнив (а.с.120-126) та просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не виконання ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.08.2018 року про заміну сторони виконавчого провадження: стягувача - ПАТ КБ «Надра», на стягувача - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №751/4738/13-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №63-11/МК/2008-980 від 02.09.2008 року в розмірі 352 978, 41 грн; не вжиття заходів щодо зняття арешту з майна боржників; просив скасувати постанови та зняти арешт на майно та кошти боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, а саме: постанову від 14 січня 2014 року Деснянського відділу ДВС Чернігівського МУЮ у ВП №41455332 про арешт на все рухоме майно ОСОБА_3, постанову від 12 березня 2014 року Центрального відділом ДВС Чернігівського МУЮ у ВП № 44175369 про арешт на все рухоме майно ОСОБА_3, постанову від 06 травня 2014 року Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ за №40448062 про арешт нерухомого майна (1/1 частини будинку №1 по вул. Вишнева, с. Старий Білоус, Чернігівського району) ОСОБА_3, постанову від 24 червня 2014 року Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ за №605/16 про арешт на все рухоме майно ОСОБА_4, постанову від 10 травня 2016 року Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ у ВП № 50055815 про арешт коштів ОСОБА_3, які містяться на рахунках: (код фінансової установи - 307770 ПАТ «А - БАНК», номер рахунку 0704, код валют рахунку 980; код фінансової установи 307770 ПАТ «А- БАНК», номер рахунку 9205, код валют рахунку 980), постанову від 13 квітня 2017 року Чернігівського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівської області у ВП № 52243632 про арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3, постанову від 13 липня 2018 року Чернігівським районним ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області у ВП № 52439487 про арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №751/4738/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №63-11/МК/2008-980 від 02.09.2008 року в розмірі 352 978, 41 грн. По вказаному виконавчому провадженню проведено заміну сторони виконавчого провадження стягувача - ПАТ КБ «Надра» на правонаступника - ОСОБА_1. 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 звертався до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документа, а також про проведення необхідних дій відповідно до частини 3 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження». 25 січня 2019 року ОСОБА_1 отримав постанови від 16 січня 2019 року про повернення виконавчих документів, але державним виконавцем не знято арешт з майна та коштів боржників, чим допущена неправомірна бездіяльність. Вважає, що арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду. Вказує, що за договором іпотеки ОСОБА_1 наділений пріоритетним правом звернення стягнення на майно. За таких обставин, накладений арешт на іпотечне майно порушує права іпотекодержателя ОСОБА_1 Крім того, вказав, що залишилась не виконаною вимога ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки відповідне рішення стягувачу не надсилалось. Станом на день подання скарги державною виконавчою службою вимоги заяви від 12.11.2018 року не були виконані, на даний час постанови не отримав, а тому просить поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року розгляд справи відкладався у зв'язку із заявленим клопотанням Чернігівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Представник заявника в судовому засіданні уточнену скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літошко Вікторія Миколаївна в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надійшла заява про проведення судового засідання без її участі (а.с.141).

Боржники в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Станом на час відкриття виконавчого провадження умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016 року. Згідно Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи у Чернігівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на примусовому виконанні перебували виконавчі листи №751/4738/13-ц, видані Новозаводським районним судом м. Чернігова 29.11.2013 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №63-11/МК/2008-980 від 02.09.2008 року в розмірі 352 978, 41 грн та понесені судові витрати (а.с.58,59,109,110).

На підставі заяви ПАТ КБ «Надра», головним державним виконавцем Левченко М.В. 15.09.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52243632 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 352 978, 41 грн (а.с.107) та виконавче провадження №52243479 про стягнення судового збору в сумі 1 073 грн (а.с.106).

Вказані виконавчі провадження 16 лютого 2017 року приєднані до зведеного виконавчого провадження №52903200 (а.с.97,98).

Також, 03.10.2016 року відкриті виконавчі провадження №52439487 та №52439513 про стягнення з ОСОБА_4 352 978, 41 грн та 1 073 грн (а.с.56, 57), які 17.01.2019 року об'єднані у зведене виконавче провадження №58113642 (а.с.44,45).

У подальшому, 24.04.2017 року державним виконавцем накладено арешт на транспортні засоби боржника ОСОБА_3 (а.с.96).

Крім того, 17.01.2019 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_4 (а.с.46), що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.47).

Відповідно п.5 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.10.2016 року зі змінами), виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону.

Отже, 22.06.2018 року у зв'язку із поданою заявою про заміну сторони виконавчого провадження виконавче провадження №52243632 було зупинено, про що повідомлено боржника та стягувача (а.с.93).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2018 року замінену сторону виконавчого провадження ПАТ КБ «Надра» на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №751/4738/13-ц (а.с.7-9).

Як вбачається із матеріалів справи, 16.01.2019 року державним виконавцем Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літошко В.М. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 52439487 та № 52243632, де стягувачем став ОСОБА_1 (а.с.52, 66зв), про що повідомлено ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» (а.с.51, 66).

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з заявою про повернення виконавчого документа №751/4738/13-ц (а.с.10-11).

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову.

При цьому вказана стаття не містить вказівок щодо строку винесення такої постанови.

Так, 16.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчих провадженнях № 52439487 та № 52243632 (а.с.54, 69зв).

В уточненій заяві та в судовому засіданні представник заявника зазначає, що 25 січня 2019 року стягувач отримав постанови від 16.01.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

У відповідності з ч.2 статті 451 ЦПК України - у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, предметом вимог заявника в даній категорії цивільних справ, є вимога про відновлення його порушених прав і свобод.

Отже, враховуючи, що державним виконавцем проведені всі виконавчі дії щодо заміни стягувача у виконавчих провадженнях № 52439487 та № 52243632, тобто відновлені порушені права ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для задоволення скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не виконання ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.08.2018 року про заміну сторони виконавчого провадження: стягувача - ПАТ КБ «Надра», на стягувача - ОСОБА_1 у вищезазначених виконавчих провадженнях.

Стягувач звернувся із заявою про повернення виконавчого документа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тому настали наслідки, які передбачені ч. 3 ст. 40 зазначеного закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.12.2018 року та 17.01.2019 року державним виконавцем Літошко В.М. в порядку ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року винесено постанови про стягнення з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавчого збору та витрат, оскільки рішення суду у самостійному порядку боржниками не виконано (а.с.48,67, 84-89).

10.01.2019 року, 14.01.2019 року, 17.01.2017 року відкрито виконавчі провадження з виконання постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.42-43, 64-65, 74-75, 77, 81-83).

В рамках виконавчих проваджень постановами Деснянського, Центрального та Чернігівського районних відділів державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на кошти ОСОБА_3, що містяться на рахунку ПАТ "А-Банк" та майно боржників, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також постановою державного виконавця від 10.05.2016 року (а.с.129-135,136).

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Проте, положенням ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, аналізуючи зазначену норму суд вказує, що для зняття арешту необхідна наявність певних підстав передбачених ч. 1 ст. 40 вищевказаного Закону із врахуванням вказаних винятків.

Однак, виконавчий документ повернуто за заявою стягувача у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), що не входить до підстав для вчинення державним виконавцем дій щодо зняття арешту. Разом із тим, для цієї справи характерний виняток передбачений ч.1 ст. 40 зазначеного закону - не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З врахуванням того, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не сплачено та його не стягнуто, що не спростовується сторонами, суд вважає що підстави для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця були відсутні, а тому відсутні підстави щодо задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця невжиття заходів стосовно зняття арешту з майна боржників.

Щодо вимоги заявника про скасування постанови та зняття арешту з майна та коштів боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 59 Закон України «Про виконавче провадження», на яку посилається заявник, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що майно, на яке накладено арешт належить йому, а не боржникам.

Заявником та її представником не надано суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів неправомірності дій державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржників, які б порушили права чи інтереси заявника.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що виходячи зі змісту ст.387 ЦПК (в редакції 2004 року), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при здійсненні виконавчого провадження старший державний виконавець Літошко В.М. діяла у відповідності з вимогами чинного законодавства, в межах своїх повноважень, і права та свободи заявника, як стягувача, не було порушено, а тому скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі його заяви від 12.11.2018 року, станом на день звернення до суду (18.12.2018 року) не була отримана, а тому суд вважає, що строк звернення до суду не пропущений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 258-260, 448-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Літошко Вікторії Миколаївни, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовити повністю.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.02.2019 року.

Суддя Н. В. Маслюк