Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/17530/14-ц

провадження № 61-32243св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Черненко Ігор Петрович, Третя одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лукашова Наталія Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_6 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року у складі судді Луняченка В. О. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Калараш А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного 23 серпня 2013 року ОСОБА_7 , визнання недійсною довіреності, видану від імені ОСОБА_7 17 жовтня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 для продажу квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07 листопада 2013 року указаної квартири, укладеного між ОСОБА_2 , діючої, на підставі довіреності від 17 жовтня 2013 року від імені та в інтересах ОСОБА_7 , в рівних частках (1/3 - ОСОБА_3 , 1/3 - ОСОБА_4 , 1/3 - ОСОБА_5 ), визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру.

Позов мотивовано тим, що на момент вчинення заповіту, надання довіреності та укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_7 був у безпорадному стані, не усвідомлював значення своїх дій, оскільки хворів тяжкою невиліковною хворобою, а позивач, як спадкоємець першої черги за законом, має право на отримання у власність спадкового майна свого батька.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 04 березня 2016 року № 101 із залученням лікаря нарколога в момент укладення та підписання заповіту від 23 серпня 2013 року та довіреності від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_7 міг усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_1 є правильним, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_7 на момент укладення оспорюваного заповіту та довіреності не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6 , у касаційній скарзі просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновок експертизи є необ`єктивним, необґрунтованим, неповним та суперечить матеріалам справи. Вважав, що слід провести повторну судово-психіатричну експертизу, у зв`язку з чим заявляв відповідні клопотання, які були необґрунтовано відхилені судами першої та апеляційної інстанцій.

Позиція інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить відхилити касаційну скаргу, залишити рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 рокубез змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, залишити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить відхилити касаційну скаргу, залишити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

У листопаді 2017 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лукашова Н. А.подала заперечення на касаційну скаргу, у якій просить відхилити касаційну скаргу, залишити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року цивільна справа № 520/17530/14-ц надійшла до Верховного Суду.

06 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 кв.м.

23 серпні 2013 року ОСОБА_7 складеного заповіт відповідно до якого, він заповів квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3

07 листопада 2013 року ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності, виданої 17 жовтня 2013 року ОСОБА_7 , уклала договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А. О., зареєстрований за номером 1-1191, за умовами якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 купили в рівних частках по 1/3 частині кожний квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 факт родинних відносин, враховуючи розбіжності у прізвищах, встановлено рішенням Київського районного суду від 01 серпня 2014 року у справі № 520/5104/14ц.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Під час розгляду справи проведена судово-психіатрична експертизавід 04 березня 2016 року № 101, за висновком якої із залученням лікаря-нарколога в момент укладення та підписання заповіту від 23 серпня 2013 року та довіреності від 17 жовтня 2913 року ОСОБА_7 міг усвідомлювати, розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність проведення повторної судово-психіатричної експертизи та необґрунтовану відмову судів у задоволенні відповідних клопотань, з таких підстав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 відмовлено. Зазначена ухвала мотивована тим, що повторна експертиза призначається, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумнів в його правильності. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. Проте таких відомостей матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши висновок судово-психіатричної експертизи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат