Постанова
Іменем України

25 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 683/2050/16-ц

провадження № 61-32252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач військова частина НОМЕР_1 міста Старокостянтинова,
третя особа виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року у складі судді Завадської О. П. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Пастощука М. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на квартирному обліку за місцем служби з 11 серпня 2000 року. Після звільнення, 19 січня 2004 року, у запас за скороченням штатів позивача вдруге було призвано на військову службу. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від

11 листопада 2011 року ОСОБА_1 прийнятий на облік осіб, який потребує поліпшення житлових умов, з указаного дня. Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про перенесення дати зарахування його сім`ї на квартирний облік на 11 серпня 2000 року, однак, йому було відмовлено. Ця відмова є незаконною, оскільки після звільнення у запас позивач мав право перебувати на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, а неправомірні дії військової частини НОМЕР_1 призвели до порушення його житлових прав.

ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача протиправними, зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 перенести дату зарахування його сім`ї на квартирний облік з 11 листопада 2011 року на 11 серпня 2000 року та внести відповідні зміни в облікові документи щодо його черги на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на облік.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 21 вересня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 13 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено його перебування на квартирному обліку за місцем служби саме з 11 серпня 2000 року, внаслідок чого відсутні підстави для зміни дати його зарахування на цей облік.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

13 липня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що фактичні обставини справи, всі докази по справі, існуючи норми закону, вказують на правомірність заявлених позовних вимог, а судами попередніх інстанцій неправильно з`ясовано фактичні обставини справи та їм не надана належна оцінка, висновки не підтверджуються жодними матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи інших учасників справи:

23 листопада 2017 року військова частина НОМЕР_1 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

У листопаді 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 03 червня 2019 року № 448/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-32252св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що з 18 жовтня

1997 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 , яка з 01 жовтня 2003 року переформатована у Військову частину НОМЕР_1 .

На підставі наказу Міністра оборони України від 31 грудня 2003 року № 719 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів та направлено на військовий облік до Харківського ОМВК міста Харкова. З 19 січня 2004 року позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

30 червня 2011 року ОСОБА_1 вдруге було призвано на військову службу, яку він проходить у Військовій частині НОМЕР_1 (з 29 березня 2014 року до 26 квітня 2017 року умовне найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_2 »).

Рішенням житлової комісії Військовій частині НОМЕР_1 від 11 листопада

2011 року № 13, затвердженим рішенням Міськвиконкому від 12 квітня

2012 року № 157, ОСОБА_1 у складі сім`ї з трьох осіб, у тому числі він, дружина ОСОБА_2 , малолітня дочка ОСОБА_3 , прийнято на квартирний облік за місцем служби та зараховано до загальної черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з 11 листопада 2011 року.

17 липня 2015 року ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб включено до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Житлова комісія відповідача рішенням від 30 жовтня 2015 року № 30 відмовила ОСОБА_1 у перенесенні дати зарахування його на квартирний облік з 11 листопада 2011 року на 11 серпня 2000 року, виходячи з того, що надані позивачем документи для вирішення цього питання є сумнівними.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Частиною першою статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною третьою статті 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання (частина перша стаття 37 ЖК Української РСР).

На час виникнення спірних правовідносин порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил України був встановлений Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 3 лютого

1995 року № 20 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого

1995 року за № 43/579; далі Положення).

Згідно пункту 10 Положення облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень.

Пунктом 11 Положення передбачено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік.

В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадках відмови в прийнятті на облік підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства.

Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини.

Списки військовослужбовців, яких прийнято на квартирний облік та окремі списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, мають бути вивішені для загального огляду.

На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи (пункт 12 Положення).

Облікові справи є документами особливої уваги. Вони зберігаються в місцях квартирного обліку військовослужбовців, а після отримання ними жилих приміщень у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, чи в квартирно-експлуатаційних частинах районів, які видали ордер на заселення жилих приміщень.

Відповідно до пункту 13 Положення військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.

За правилами статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні правила містить стаття 81 ЦПК України, в редакції Закону від

03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 перебуває на черзі для поліпшення житлових умов за місцем служби з

11 листопада 2011 року. При цьому 11 серпня 2000 року житлова комісія військової частини не приймала рішення про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік, останній не заносився до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень і не включався до списків військовослужбовців, яких прийнято на цей облік, облікова справа на нього не заводилася. Згідно подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 16 грудня 2003 року (а. с. 134-135), наказів про звільнення позивача у запас та виключення його зі списків особового складу частини (а. с. 23, 111-112) вбачається, що на час звільнення зі служби ОСОБА_1 не перебував на квартирному обліку, що також підтвердив і сам ОСОБА_1 у рапорті від 08 листопада 2011 року про зарахування його на квартирний облік (а. с. 20). Згідно архівної довідки Міськвиконкому від 10 березня 2017 року № 13/01-16 (а. с. 75) за період з серпня 2000 року до грудня 2001 року відсутнє рішення Міськвиконкому про затвердження рішення житлової комісії військової частини щодо взяття ОСОБА_1 на квартирний облік. Суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено його перебування на квартирному обліку за місцем служби саме з 11 серпня

2000 року, внаслідок чого відсутні підстави для зміни дати його зарахування на цей облік.

Судами попередніх інстанцій правильно не взято до уваги витяг з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_3 від 11 серпня

2000 року № 12 про зарахування позивача на квартирний облік (а. с. 30), який завірений командуванням Військової частини НОМЕР_1 (назва чинна з

01 жовтня 2003 року), оскільки оригінал цього протоколу засідання житлової комісії відсутній. Крім того, у вказаному витягу з протоколу головою житлової комісії військової частини НОМЕР_3 вказано капітана

С. Пісккун, в той час, коли на рапорті ОСОБА_1 свою візу ставив голова житлової комісії військової частини НОМЕР_3 капітан Карпенко А. О.

(а. с. 29).

Щодо доводів касаційної скарги:

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено зміст заявлених позовних вимог, достеменно перевірено матеріали справи та надано належну їм оцінку, застосовано норми матеріального права, які відповідають заявленим вимогам, а тому доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

13 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило