ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 619/2914/17

провадження № 22-ц/818/539/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року, ухвалене в складі судді Остропільця Є.Р., -

у с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16.06.2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області договір купівлі-продажу, відповідно до умов вона передала, а відповідач прийняв у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за 152000 грн, що є еквівалентом 19000 доларів США, з яких 14000 дол. США отримано продавцем до підписання договору, а 5000 дол. США покупець зобов'язався сплатити не пізніше 30.06.2012 року.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання щодо сплати вартості нерухомого майна належним чином не виконав, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним договором купівлі-продажу з урахуванням 3% річних у розмірі 79948 грн., на відшкодування завданої порушенням зобов'язань матеріальної шкоди - 25748 грн., моральної шкоди - 30000 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вартість предмету договору купівлі-продажу ним сплачено у повному обсязі.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року позов задоволено частково. Поновлено строк позовної давності для звернення до суду. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначила, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на судові рішення, якими встановлено факт повного розрахунку ОСОБА_2 за придбане майно, разом з тим цей факт не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення в частині поновлення строку позовної давності скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити. Скаргу мотивовано відсутністю поважних причин пропущення ОСОБА_1 позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що 16.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області договір купівлі-продажу, відповідно до умов позивач передала, а відповідач прийняв у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за 152000 грн, що є еквівалентом 19000 доларів США, з яких 112000 грн, що є еквівалентом 14000 дол. США отримано продавцем до підписання договору, а 40000 грн - еквівалент 5000 дол. США покупець зобов'язався сплатити не пізніше 30.06.2012 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, проте позивачем не доведено наявність заборгованості ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, а також завдання матеріальної та моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.03.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання укладеного 16.06.2012 року договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що за укладеним 16.06.2012 року договором купівлі - продажу покупцем ОСОБА_2 проведено з продавцем повний розрахунок, зобов'язання відповідача за договором припинені у зв'язку з їх належним виконанням.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.06.2012 року та відповідно похідних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК), перебіг якої відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що у вересні 2013 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу від 16.06.2012 року, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.02.2015 року, яке набрало законної сили 17.03.2015 року, у задоволенні позову було відмовлено, з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором ОСОБА_1 звернулась до суду вересні 2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовну давність пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, проте у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

О.Ю. Тичкова