Справа 237/2838/19
Номер провадження 2/237/1005/19
04.09.19 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Сенаторова В.А.,
за участю секретаря судового засідання Лахно Т.Г.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Вона є власником житлової квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані в її квартирі, але фактично не проживають в ній з 2016 року. Фактичне місце проживання відповідачів їй не відомо.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Внаслідок зазначеного, просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловою квартирою, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.
Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.
Так, ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.12.2015 року (220/2050/15-ц. (а.с.15-16).
Відповідно до Акту від 05.03.2019, виданого депутатом Курахівської міської ради ОСОБА_5 Н.Є. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають з 2016 року (а.с.8).
В судовому засіданні встановлено, що у вказаній квартирі, згідно виписки з особового рахунку відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.9).
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 дійсно вже тривалий час не проживають в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають.
Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.А. Сенаторов