Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3322/17

провадження № 61-29715св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет»,

третя особа - Міністерство освіти і науки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року в складі судді Демидової С. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» (далі - ДВНЗ «НГУ») про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційний витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він із вересня 2012 року по червень 2016 року був студентом ДВНЗ «НГУ» та навчався за рахунок державного бюджету.

Його батько має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем понад 15 років, у зв`язку з чим він має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте, стипендію йому нараховували та виплачували в розмірі, який нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за період з вересня 2012 року по червень 2016 року відповідачем недораховано та не виплачено йому грошові кошти в розмірі 15 365,60 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 15 365,60 грн - невиплаченої стипендії, 8 925,07 грн - інфляційних втрат, 4 902,00 грн - кошти, сплачені за проживання у гуртожитку та 2 991,11 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДВНЗ «НГУ» на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію, враховуючи інфляційні втрати, за період із вересня 2012 року по червень 2016 року в розмірі 24 290,67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на отримання стипендії відповідно до норм статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що керуючись Законом України «Про вищу освіту», Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Законами України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про державний бюджет України на 2016 рік», статті 625 ЦК України, суд ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ДВНЗ «НГУ» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки починаючи з вересня 2012 року позивач знав, що отримує стипендію меншу від прожиткового мінімуму, а тому перебіг позовної давності починається з березня 2014 року, у зв`язку з чим позивач має право просити стягнути кошти лише за період з 03 березня 2014 року. Згідно з розрахунком відповідача різниця між фактично виплаченою стипендією та прожитковим мінімумом з урахування інфляційних втрат за період із 01 березня 2014 року по 30 червня 2016 року складає 10 198,69 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що ОСОБА_1 із вересня 2012 року по червень 2016 року був студентом ДВНЗ «НГУ» за рахунок державного бюджету.

Відповідно до довідки відокремленого підрозділу «Шахта імені Димитрова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» від 02 липня 2012 року № 16 батько позивача - ОСОБА_2 із 03 вересня 1980 року працює на зазначеному підприємстві та стаж його роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 32 роки 10 місяців.

З урахуванням виплачених відповідачем позивачу сум стипендії, відповідно до розрахунків, наданих сторонами у справі, заборгованість з виплати стипендії за період із 01 вересня 2012 року по червень 2016 року складає 15 365,60 грн, у зв`язку з чим інфляційні втрати за період з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року складають 8 925,07 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини третьої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як

15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Установивши, що позивач належить до категорії осіб, які мають право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія у розмірі, який був нижчим за зазначений, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі та за період з вересня 2012 року по червень 2016 року включно з урахуванням інфляційних втрат у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_1 не набув права на отримання соціальної стипендії на підставі Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії», оскільки не звертався до університету із заявою про виплату йому такої стипендії, не приймаються до уваги, оскільки право позивача на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечене відповідачем, якому при вступі на навчання позивачем було надано докази наявності пільг.

Доводи касаційної скарги про безпідставне незастосування судами попередніх інстанцій до правовідносин сторін наслідків спливу позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки судами установлено, що позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум стипендії, отримавши у 2016 році довідку про доходи, що не було спростовано відповідачем.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська