Провадження № 2-з/761/602/2019
У Х В А Л А

25 вересня 2019 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Киє державної адміністрації про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Разом з тим, позивач звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 186,7 кв.м.; машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 13,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ежитлове приміщення № АДРЕСА_2 загальною площею 164,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (літ. А) та заборонити їх відчудженння; також заборонити Відповідачу - ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії спрямовані на передачу у користування (оренду, позичку тощо) спірного спільного майна подружжя, а саме: чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 186,7 кв.м.; машиномісця № НОМЕР_1 загальною площею 13,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення № АДРЕСА_2 загальною площею 164,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (літ. А).

Заява обґрунтована тим, що позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 та під час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно - чотирикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 186,7 кв.м., машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 13,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення № АДРЕСА_2 загальною площею 164,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (літ. А). При цьому вказане майно. Але спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, тому позивач змушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та розподілу спільного майна подружжя. Відповідач погрожує позивачу, у тому числі висловлюючи погрози подарувати спільне майно, передати його в іпотеку чи здати його в оренду третім особам. Оскільки відповідач є співвласником цього майна, то позивач має обґрунтовані підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач може здати майно (його частину) в оренду (користування) або подарувати третім особам. В подальшому, у випадку задоволення позову, та у випадку невжиття заходів забезпечення позову та вчиненням відповідачем певних дій, позивач може стикнутись з необхідністю виселення третіх осіб, які не є членами його родини, визнанням договорів купівлі-продажу чи дарування чи оренди недійсними тощо, що матиме негативні наслідки як для позивача так і його малолітніх дітей.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу майна подружжя.

Разом з тим, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Доказів, які підтверджують обґрунтований ризик того, що спірне майно буде згодом відчужене відповідачем матеріали справи також не містять.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. При цьому, вказані в заяві заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами.

Відтак, позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: