КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва в складі судді Оксюти Т.Г., постановлену в м. Київ 04 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Світоч» в особі державного реєстратора Урупи АндріяФедоровича про визнання недійсним державної реєстрації прав та їх обтяжень,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Позов мотивовано тим, що 24 квітня 2008 року нею було укладено із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір та у якості забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором - іпотечний договір, предметом якого є належна їй квартира.

20 лютого 2019 року вона дізналася, що згідно запису про право власності № 30007774 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45217708 від 25 січня 2019 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Урупа А.Ф. (Комунальне підприємство «Світоч»), власником квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «Укрсоцбанк».

Перехід права власності на квартиру вважає незаконним, а тому зазначене рішення та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки.

Просила визнати недійсним з моменту вчинення державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності 3007774 від 22 січня 2019 року про реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за вказаною адресою.

Також ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1; заборонити представникам відповідача та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, а саме входити в неї, вселяти та реєструвати представників відповідача та третіх осіб в спірній квартирі як постійних чи тимчасових мешканців.

Заяву позивач обґрунтовувала тим, що відповідач до скасування реєстрації має право розпорядження спірним майном, у тому числі - право відчужити його будь-яким третім особам, що потягне за собою подальшу перереєстрацію права власності на спірне майно та унеможливить реальне виконання рішення суду. Крім того, відповідач за час розгляду справи в суді матиме право вселення та реєстрації будь-яких осіб у спірну квартиру, що призведе до виникнення у останніх відповідних житлових прав та ускладнить фактичне виконання рішення суду, також вселення у спірну квартиру третіх осіб може призвести до психологічного та фізичного тиску на позивача, псування його особистого майна тощо.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року заяву про забезпечення позову частково задоволено, заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк вказував, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу, який би підтверджував, що квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, або що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Не погоджувався із висновком суду першої інстанції, що закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, і що для задоволення заяви про забезпечення позову достатньо лише припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наводив практику Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 752/6255/18 по аналогічній справі.

Не погоджувався із висновком суду про співмірність заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки позивач не довела, яким чином заборона відчуження квартири забезпечить виконання рішення суду, що має бути ухвалено з предмету позову про визнання недійсним з моменту вчинення державної реєстрації прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру. Відсутність причинного зв'язку між забороною відчуження квартири та вказаним рішенням суду у випадку задоволення позову вказує на неспівмірність цього заходу забезпечення позову із предметом позовних вимог ОСОБА_1

Вказував, що приймаючи ухвалу про часткове задоволення заяви, суд не вирішив питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є визнання недійсним державної реєстрації прав та їх обтяжень. Враховуючи предмет спору, суд вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду. Враховуючи предмет позову та вимоги чинного законодавства, суд вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що позивач просила застосувати заходи забезпечення позову у вигляді не заборони відчуження спірної квартири, а накладення арешту на неї, що є принципово іншим видом забезпечення, який ОСОБА_1 застосовувати взагалі не просила.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині задоволення вимог про забезпечення позову, постановлена фактично поза межами заявлених ОСОБА_1 вимог, не може вважатись законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що 24 квітня 2008 року нею було укладено із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір та у якості забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором - іпотечний договір, предметом якого є належна їй квартира. 20 лютого 2019 року вона дізналася, що згідно запису про право власності № 30007774 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45217708 від 25 січня 2019 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Урупа А.Ф. (Комунальне підприємство «Світоч»), власником квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «Укрсоцбанк». Перехід права власності на квартиру вважала незаконним, а тому зазначене рішення та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо КП «Світоч» м. Києва, список акредитованих суб'єктів державної реєстрації, договір про надання невідновлювальної кредитної лінії від 24 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, іпотечний договір, предметом іпотеки за умовами якого є квартира АДРЕСА_1, із змінами та доповненнями; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, згідно якого 22 січня 2019 року державним реєстратором Урупа А.Ф., Комунальне підприємство «Світоч», прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1, згідно якого за даною адресою проживає ОСОБА_1 та неповнолітні діти.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, ОСОБА_1 посилалася на те, у разі ухвалення рішення по даній справі про задоволення позову та визнання недійсним з моменту вчинення державної реєстрації прав та їх обтяжень, якою зареєстровано право власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», зазначений запис буде скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і буде відновлено правове становище, яке існувало до порушення прав позивача. Однак відповідач, керуючись ст. 319 ЦК України, за час розгляду справи в суді матиме право розпорядження спірним майном, в тому числі право відчужити його будь-яким третім особам за цивільно-правовою угодою, що потягне за собою подальшу перереєстрацію права власності на спірне майно та унеможливить реальне виконання рішення суду, і для реального виконання рішення суду їй буде необхідно подавати новий позов до нового власника.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо законності державної реєстрації права власності за відповідачем на квартиру, яка належала позивачу, і у випадку задоволення позову запис про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде скасовано і відновлено правове становище, яке існувало до ймовірного порушення прав позивача.

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд приходить до висновку, що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про визнання недійсною державної реєстрації прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке накладено арешт, як об'єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки майно відповідача, законність реєстрації права власності на яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 149 ЦПК України, в даному випадку - доказів про намір АТ «Укрсоцбанк» відчужити спірний будинок.

Частиною 1 ст. 154 ЦПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у заяві про забезпечення позову пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не спростовують висновків про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки зустрічне забезпечення застосовується на розсуд суду, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, яких відповідачем у даному випадку не наведено і необхідності зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України також не обґрунтовано.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. ст. 156, 158 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині заборони відчуження квартири - скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскільки постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні інших вимог про забезпечення позову ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року скасувати в частині заборони відчуження квартири та прийняти в цій частині нову постанову.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що складається з 3 кімнат, загальною площею 132,80 кв.м. та житловою площею 72,10 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ЯворськийМ.А.