КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/7472/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємцяОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Величко Т.О. 28 травня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_3 22000 грн. майнової шкоди за неналежно виконаний ремонт мобільного телефону та порушення законодавства про захист прав споживачів, та 400 грн. моральної шкоди, що виникла внаслідок порушеного права споживача та пережитих душевних страждань.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05 січня 2018 року він звернувся до ФОП ОСОБА_3 як спеціаліста у зв`язку із несправністю мобільного телефону IPhon 6 s. Останній повідомив, що для усунення недоліків у роботі необхідно замінити модуль екрана, проте після заміни цієї деталі неполадки у роботі пристрою не зникли. На претензію до ФОП ОСОБА_3 . останній стверджував, що телефон працює справно та відмовився повертати кошти за ремонт.

В іншому сервісному центрі повідомили, що несправність у роботі мобільного телефону пов`язана з браком деталі, яка була встановлена ФОП ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 повернув ФОП ОСОБА_3 несправну деталь, проте останній відмовився повертати кошти.

Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути майнову шкоду за неналежно виконаний ремонт мобільного телефону та порушення законодавства про захист прав споживачів в розмірі 22000 грн., що є десятикратним розміром від ціни, яка була ним сплачена ФОП ОСОБА_3 (2200 грн.).

Окрім того, просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 400 грн., що виникла внаслідок порушеного права споживача та пережитих душевних страждань.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_3 22000 грн. майнової шкоди та 400 грн. моральної шкоди.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно із статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачені нею штрафи зараховуються до державного бюджету, відтак позивач не вправі вимагати стягнення на його користь передбачених цією статтею коштів.

Моральну шкоду вважає похідною вимогою, а також зазначає, що позовна заява не аргументована поясненнями щодо того, в чому вона полягає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не спростовує неналежну якість ремонту мобільного телефону, доводи про неможливість застосування окремих положень Закону України "Про захист прав споживачів" вважає необґрунтованими. Зазначає про факт спричинення моральної шкоди та відповідності вимог щодо неї положенням законодавства.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами статті 1209 ЦК України та частин 1, 2 статті 23, частини 2 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідач, як виконавець послуг, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній особі, внаслідок недоліку цих послуг.

Проте повністю колегія суддів погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.

Закон України "Про захист прав споживачів" судом апеляційної інстанції застосовується у редакції на дату виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно із положеннями частин 3 та 4 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів":

3. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

4. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно із положеннями пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів":

12) істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором;

Відповідно до частин 1 та 2 статті 633 ЦК України:

1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи ( замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує на те, що ним замовлено у відповідача певну роботу (ремонт мобільного телефону), на підтвердження чого 05 січня 2018 року ФОП ОСОБА_3 виписано товарний чек щодо заміни модуля IPhon 6s ІМЕІ 51627 на суму 2200 грн.

13 лютого 2018 року Сервісним центром My Cloud Service, згідно із Актом виконаних робіт, виконаний огляд пристрою IPhon 6s ІМЕІ НОМЕР_2 та в процесу діагностики виявлено брак дисплейного модулю. З іншим модулем несправність не виявляється. Виконана заміна дисплейного модуля вартістю 2400 грн.

14 лютого 2018 року ОСОБА_3 складено Акт прийому-передачі, відповідно до якого він прийняв від ОСОБА_2 дисплейний модуль IPhon 6s для відправлення в Китай з метою встановлення справності та виявлення недоліків.

Відтак правовідносини між сторонами виникли із договору побутового підряду та врегульовані статтею 865 ЦК України, а також Законом України "Про захист прав споживачів".

Разом з тим, частиною 1 статті 23 зазначеного Закону визначено:

1. У разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за:

1) відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) реалізацію продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, - у розмірі п`ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

4) виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров`я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

5) реалізацію продукції, забороненої відповідним державним органом для виготовлення та реалізації (виконання, надання), - у розмірі п`ятисот відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

6) реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

7) відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

8) створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

9) невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

10) реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

11) порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

12) обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону, - у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поряд з цим, частиною 2 статті 23 визначено, що суми штрафів зараховуються до державного бюджету.

Відтак положення статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають застосуванню під час вирішення цієї справи, оскільки суб`єкт регулювання є іншим.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними.

Звертаючись до суду, позивач позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди обґрунтував наявністю недоліків по виконанню робіт з ремонту IPhon 6s ІМЕІ 1627.

Колегія суддів зазначає, що при вирішення справи визначальними для суду є фактичні обставини, наведені у позовній заяві та якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону.

Отже посилання позивача на статтю 1209 ЦК України та частини 1, 2 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" є помилковим, проте суд, установивши дійсні правовідносини сторін, повинен застосувати ту норму матеріального права, яка цим правовідносинам відповідає.

Звернувшись за отриманням робіт по заміні деталі мобільного телефону, позивачем були понесені витрати у розмірі 2200 грн., які є шкодою (збитками), оскільки для ремонту речі він був змушений звернутись до іншого суб`єкта надання послуг для усунення несправностей.

З урахуванням викладеного, з відповідача підлягають стягненню 2200 грн. на відшкодування матеріальних збитків.

В частині доводів щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 1, 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (товарах, роботах, послугах).

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (не договірне зобов`язання).

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Звертаючись до суду, позивач у вимогах вказав, що моральна шкода виникла внаслідок порушеного права споживача та пережитих душевних страждань.

Встановивши обставини справи, апеляційний суд погоджується, що у зв`язку із використанням неякісних деталей відповідачем позивач зазнав певних незручностей, був вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого права, звертаючись до інших осіб, оскільки відповідач не відреагував належним чином на претензію споживача, а тому є очевидним, що це призвело до порушення душевної рівноваги. Визначений позивачем розмір моральної шкоди 400 грн. відповідає критерієм розумності та справедливості, співвідноситься з обставинами справи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року скасувати на ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2200 грн. на відшкодування матеріальних збитків та 400 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 2600 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова