У Х В А Л А

01 березня 2019 року

м. Київ

справа № 212/477/18

провадження № 61-3715 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1, до Державної казначейської служби України, третя особа - Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, третя особа Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 червня 2011 року прокурором Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу за частиною третьою статті 364 КК України. 10 липня 2017 року постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області справу було закрито за відсутності в діях позивача складу злочину, передбаченого статтею 364 КК України.

У зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у відсутності кар'єрного зросту протягом шести років, обмеження у виїзду за межі України до родичів (у вигляді підписки про невиїзд), яку він оцінив в 350 000 грн та просив стягнути на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 268 056 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача судові витрати в розмірі 11 490 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину, відповідно до вимог статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлено незаконність притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

15 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року, просив скасувати ці судові рішення та прийняти нове рішення про повне задоволення його позовних вимог. Як на підставу для скасування судових рішень ОСОБА_1 посилається на те, що суди невірно розрахували відшкодування шкоди заподіяної йому внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, що призвело до зменшення розміру такого відшкодування, оскільки такий розрахунок суди мали вирахувати із мінімальної заробітної плати на 2019 рік, який становить 4 173,00 грн.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з позовів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Верховний Суд звертає увагу на те, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова велична для визначення розміру відшкодування моральної шкоди на підставі пункт3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки зазначена норма стосується випадків обчислення окладів, заробітної плати та інших виплат, пов'язаних з оплатою праці.

Крім того, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суди урахували положення частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», роз'яснення зазначеної постанови пленуму Верховного Суду України та обґрунтовано взяли за основу обрахунку кількість днів перебування позивача під слідством та під вартою, а також розмір мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко