Дата документу 30.09.2019
Справа 320/2966/19
Провадження № 2/320/2119/19
30 вересня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Урупи І.В.
за участі секретаря судового засідання - Литвиненко В.Є.,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є власником даного будинку відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 05.01.1990 року. За вказаною адресою з 2005 року зареєстрований відповідач, який не є співвласником будинку та не проживає в ньому з дня реєстрації. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права як власника будинку.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Судові повістки про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулися до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв.
Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.05.2019 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
Позивачка є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.01.1990 року, записане в реєстраційну книгу за № 31-а за реєстраційний номером 120 від 05.01.1990 року /а.с.8/, право власності останньої на вказаний будинок також підтверджується довідкою КП «ММБТІ» від 01.07.2019 року № 1148 /а.с. 26/.
09.10.1993 позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », прізвище позивачки до реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » /а.с.9/.
Відповідно до довідки Новобогданівської сільської ради від 06.05.2019 року № 437, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 а.с.15/
Відповідно до довідки голови Новобогданівської сільської ради від 01.04.2019 року № 719, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , однак не проживає за вказаною адресою з 2006 року /а.с.5/.
В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації з 2006 року, будинком не користуються, його речей в ньому немає, а тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,26, 280-282 ЦПК України, ст.391 ЦК України, ст.ст. 163, 71, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: