П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/2629/18

Провадження № 22-ц/4815/252/19

Головуючий у суді першої інстанції: Рижий О.А.

Дата, час і місце ухвалення рішення суду:

15 листопада 2018 року о 12 год. 20 хв. в м. Сарни

(проголошено повним тестом)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Мотивуючи позов, покликалася на рішення Сарненського районного суду від 25 листопада 2010 року, яким було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх дітей, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до повноліття сина. ІНФОРМАЦІЯ_8 її син досяг повноліття, проте відповідач продовжував сплачувати аліменти до погашення заборгованості до липня 2018 року. Після чого постановою державного виконавця Сарненського районного відділу державної виконавчої служби (далі - Сарненський РВ ДВС) виконавче провадження було закінчено. Вважала, що поверненням виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки порушені її права.

З огляду на викладене просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ј заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто 07 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягали у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказувалося про залишення поза увагою суду доводів щодо належного виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні доньки. З метою підтвердження таких обставин ним було заявлено клопотання про допит свідків - ОСОБА_7 та безпосередньо доньки. Проте вказане клопотання районним судом залишено поза увагою. Також покликався на неврахований районним судом його матеріальний стан, адже він не працює і на його утриманні, крім доньки, знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей від інших незареєстрованих шлюбів. Вважав, що стягнення аліментів у визначеному розмірі може призвести до порушення прав дитини, оскільки вона буде обмежена у можливості використання коштів за їх цільовим призначенням, а вони використовуватимуться позивачем для власних потреб.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове - про часткове задоволення позову, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1 200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Матеріалами справи встановлено, що з 29 червня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7

Рішенням Сарненського районного суду від 25 листопада 2010 року було присуджено аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2010 року до повноліття ОСОБА_4 Тобто в порядку правил, передбачених ч.2 ст. 183 СК України.

При цьому береться до уваги те, що відповідач на той час позов визнавав повністю, тому суд дійшов до висновку про його задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою державного виконавця Сарненського РВ ДВС від 30 липня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1543, виданого 02 грудня 2010 року Сарненським районним судом на підставі зазначеного рішення. В зв'язку з чим виконавчий лист було повернуто до суду першої інстанції.

Згодом, в серпні 2018 року, вважаючи, що суд помилково вирішив стягувати аліменти до досягнення повноліття лише старшою дитиною, позивач звернулась до суду з заявою про виправлення описки.

Ухвалою Сарненського районного суду від 29 серпня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено. Суд виходив з того, що зазначена заявником вимога не є опискою, а рішення, яке набрало законної сили, є чітким та зрозумілим.

Спірні правовідносини між сторонами виникли і тривають з приводу уникнення відповідача від своїх батьківських обов'язків з надання доньці матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов'язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних прав та обов'язків підлягають до застосування норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти щомісяця у розмірі ј частки всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо проживання дочки з ним і повне її утримання, оскільки це спростовується наданою позивачем довідкою про склад сім'ї (а.с. 41). Згідно з цим доказом донька зареєстрована за місцем проживання у АДРЕСА_3, власником якої є її мати - ОСОБА_3.(свідоцтво про право власності міститься на а.с. 42). В свою чергу ОСОБА_2 на підтвердження утримання дочки жодних належних і допустимих доказів суду не надав.

Поготів, виданий державним виконавцем Сарненського РВ ДВС розрахунок заборгованості (а.с. 9-11), вказує на протилежні обставини, позаяк аліменти, які нараховувались з 27 вересня 2010 року по 27 липня 2013 року на утримання, зокрема дочки, було сплачено ОСОБА_2 лише в липні 2018 року.

Доводи заявника про те, що він за своїм матеріальним станом не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному за рішенням суду, а судом безпідставно не були враховані аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву, не заслуговують на увагу і спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Наявність інших утриманців при вирішенні спірних відносин не заперечують батьківських зобов'язань ОСОБА_2 перед дитиною, а аргументи в частині визначення розміру аліментів фактично спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом.

З урахуванням тверджень апеляційної скарги про наявність інших утриманців апеляційний суд зважає на його право пред'явити позов про зміну розміру аліментів відповідно до правил ст. 192 СК України, беручи до уваги обставини, які на момент ухвалення рішення ще не існували.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено правовий висновок, згідно з яким, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Покликання автора скарги на недодержання судом норм процесуального права спростовуються таким чином.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв'язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо клопотання про допит свідків апеляційним судом, то таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного провадження, без повідомлення і виклику учасників справи, тобто на підставі виключно письмових матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ст. 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук