ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11610/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/299/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Коверзнев В. О.; місце ухвалення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 14 грудня 2018 року;

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.04.2009 року в загальній сумі 15845,13 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 21 жовтня 2018 року вказаної вище заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на карту, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконав, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Відповідач після отримання карти здійснив дії щодо проведення її активації, користувався картою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним карти та користування картковим рахунком, на переконання АТ КБ «ПриватБанк», свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з винесенням апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явлений позов не підтверджується належними та допустимими доказами.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.

З матеріалів справи встановлено, що 17 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Укладення договору між сторонами відбулось шляхом подання ОСОБА_2 заяви про приєднання, у тексті якої зазначено, що ОСОБА_2 погодився із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладення кредитного договору у письмовій формі передбачено приписами ст.. 1055 ЦК України і недодержання вказаної форми є ознакою нікчемності договору.

У анкеті-заяві відповідача від 17.04.2009 року наявні дані про вид отриманої банківської послуги, розміри бажаного кредитного ліміту та базової процентної ставки за кредитом, про номер отриманої картки (НОМЕР_1) (а.с.16 зворот). Крім того, відповідачем було особисто підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка міститься у справі на аркуші 17.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 за кредитним договором в цей же день було видано кредитну картку з терміном дії до листопада 2012 року з номером НОМЕР_1. В подальшому, 04.10.2010 року, 12.01.2014 року відповідач отримував інші кредитні картки, остання від 08.02.2016 року за номером 5168 7423 1382 0320 з терміном дії до серпня 2017 року.

Випискою за рахунком ОСОБА_2 підтверджено, що в період з 06.10.2010 року по 01.10.2018 року включно, картка використовувалась як засіб здійснення платежів та зняття готівки за рахунок коштів позикодавця, часткове погашення кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 21.10.2018 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.04.2009 року становить 15845 грн. 13 коп., з яких: заборгованість за відсотками 8202 грн. 60 коп., заборгованість за пенею 6411,81 грн., штрафи 1230 грн. 72 коп.

Положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позивачем у даній справі подано достатні та належні докази на підтвердження наявності між сторонами договірних правовідносин з надання відповідачеві кредиту на кредитну картку та неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про недоведеність факту укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг, пославшись на ту обставину, що відповідачем не було особисто підписано Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Зазначений судовий висновок не ґрунтується на положеннях закону та спростовується наведеними вище доказами, які містяться в матеріалах справи.

Факт укладення кредитного договору між сторонами у справі шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача одночасно заборгованості за пенею та штрафом (фіксована частина та процентна складова).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2009 року у сумі 9433,32 грн, яка складається з 8202, 60 грн заборгованості за відсотками та 1230,72 грн штрафу.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені необхідно відмовити з вищезазначених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягає стягненню у повернення витрат, понесених на сплату судового збору в сумі 2643 грн (за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 1057,20 грн та судом апеляційної інстанції - в сумі 1585,80 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2009 року в сумі 9433 (дев'ять тисяч чотириста тридцять три) грн 32 коп., яка складається з 8202, 60 грн заборгованості за відсотками та 1230,72 грн штрафу.

У задоволенні позову товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення пені в сумі 6411 грн 81 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн у відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: