Справа № 482/1795/18
Номер провадження 2/482/22/2019

20 лютого 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання Мозгової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області, про усунення перешкод у користування житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,-
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.
На обґрунтування своїх вимог зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. * березня, 3. У будинку окрім неї зареєстрована її сестра ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_2 і неповнолітнім ОСОБА_4. Відповідачі у будинку не проживають з 2011 року, виїхали разом з речами на інше місце проживання. Посилаючись на те, що вона як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідачів у ньому, які без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживають у житловому будинку, факт їхньої реєстрації в будинку перешкоджає їй в повній мірі користуватися власністю.
В судове засідання сторони не зявилися.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.
Відповідачі про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не подали.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідачів, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новоодеської РДА надала до суду заява про розгляд справи у її відсутність та висновок про недоцільність визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки він на даний час навчається в Антонівській Загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, має статус дитини позбавленої батьківського піклування та знаходиться на повному державному утриманні в навчальному закладі.
Вислухавши позивача, свідків, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.12.1987 року, видане на підставі рішення виконкому Новоодеської районної Ради народних депутатів №228 від 15.12.1987 року та зареєстроване Вознесенським БТІ за №44 від 21.12.1987 року - позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними йому будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. 8 Березня, 3.
У вказаному житловому будинку окрім позивача ОСОБА_1 зареєстровані її сестра ОСОБА_3 та діти сестри: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за №770 від 12.09.2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у спірному житловому будинку не проживають понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймають.
Так, відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного депутатом Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, в присутності сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 11.09.2018 року, ОСОБА_3, ОСОБА_2, і ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але з 2011 року по теперішній час в будинку не проживають.
Відповідно до висновку №25/15-34/02 від 18.01.2019 р. орган опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №3 по вул. 8 Березня в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області, оскільки він на даний час навчається в Антонівській Загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, має статус дитини позбавленої батьківського піклування та знаходиться на повному державному утриманні в навчальному закладі. У випадку зняття з реєстраційного обліку він втратить можливість бути зареєстрованим за будь-якою адресою, так як ні він, ні його батьки не мають власного житла.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Ст. 27 Конвенції про права дитини, ст..ст.17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.. 7 СК України, у всіх діях щодо дитини, до досягнення її повноліття, незалежно від того ким вони здійснюються, має бути забезпечено максимально можливе врахування інтересів неповнолітньої дитини.
Обґрунтовуючи підставність позову ОСОБА_1 зазначає, що факт реєстрації відповідачів в належному їй житловому будинку порушує її право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об'єкт права власності.
У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній відповідач ОСОБА_4 хоча фактично і навчається в Антонівській Загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, має статус дитини позбавленої батьківського піклування та знаходиться на повному державному утриманні в навчальному закладі, проте добровільно звязку з будинком позивача не втрачав, його відсутність там зумовлена обєктивними обставинами.
З урахуванням викладеного суд вважає, що неповнолітній ОСОБА_4 не втратив право користування спірним житлом, а був відсутній у цьому житлі в силу об'єктивних обставин.
За таких обставин, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, що право власності позивача на спірний житловий будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст.383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. 8 Березня, 3 шляхом визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житлом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області, про усунення перешкод у користування житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. 8 Березня, 3шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3по 352 грн. 40 коп. судового збору з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено 20 лютого 2019 року.

Суддя О.І. Демінська