У Х В А Л А

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 214/6838/17

провадження № 61-3964ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що з 1996 року працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». За пропозицію адміністрації підприємства 12 вересня 2012 року звільнений за власним бажанням з виплатою вихідної допомоги, яку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» нарахував в розмірі 89636, 44 грн.

Відповідно табуляграми №23 йому нараховано 89636, 44 грн та утримано аліменти в розмірі 29965, 54 грн, що складає 40,46 % від заробітку, проте за рішенням суду з нього стягнуто аліменти в розмірі ј, тобто 25%. Крім того, вважає що підприємство провело утримання аліментних платежів з вихідної допомоги при звільненні в порушення вимог чинного законодавства. Вважає, що розмір невиплаченої відповідачем суми при звільненні становить 28347,81 грн. Через несвоєчасно та не в повному обсязі виплачену суму при звільненні, позивач просить суд: стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь не виплачену нараховану йому суму при звільненні в розмірі 28347,81 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 12 вересня 2012 року по 12 листопада 2017 року в сумі 401076,76 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у відповідність із вимогами закону провів утримання із доходу позивача аліментних платежів за місяць у розмірі 25 % та 20% заборгованості за аліментами по виконавчому листу. Отримані позивачем компенсаційні кошти не відносяться до виплат вихідної допомоги, тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Постановою Дніпровського апеляційного судувід 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року змінено в частині мотивів відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходив з того, що права позивача на отримання середнього заробітку у зв'язку із порушенням строку виплати належних працівникові сум при звільненні є похідним правом та виникає лише при доведеності факту неповного остаточного розрахунку. Оскільки судом визнано позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої нарахованої суми 28347,81 грн при звільненні не доведеними, такими, що не підлягають задоволенню, тому право на отримання середнього заробітку в порядку статті 117 КЗпП України у позивача ОСОБА_1 не виникло, оскільки остаточний розрахунок із позивачем проведений відповідачем у повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду в частині мотивів відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через пропуск строку звернення до суду з позовом передбаченого статтею 233 КЗпП України підлягає зміні на відмову ОСОБА_1 в цій частині позову з підстав не доведення заявлених позовних вимог.

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року тапостанову Дніпровського апеляційного судувід 22 січня 2019 року, у якій просив скасувати ці судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції та апеляційним судом не було належним чином вивчено та досліджено докази, справа вирішена однобічно, чим порушені вимоги статей 212, 213 ЦПК України. Судова колегія Дніпровського Апеляційного суду, всупереч частиною першою статті 303 ЦПК України взагалі не перевірила дотримання вимог статей 228, 229, ЦПК України, порушивши при цьому вимоги статті 1 ЦПК України.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з виникають із трудових правовідносин,правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року тапостанову Дніпровського апеляційного судувід 22 січня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко