Провадження № 2/641/322/2019 Справа № 641/2172/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Щеглової Г.О.

представника позивача Судакова Д.О.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за а заявою Харківської міської ради до ОСОБА_3 3-я особа ГУ ДФС у Харківській області про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 78475,08 грн.

В обґрунтуванням позову вказує, що Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2017 № 88069691 право власності на нежитлову будівлю літ. «В-l» загальною площею 1440,9 кв.м. по АДРЕСА_1 з 29.01.2014 по 30.06.2017 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2014 № 158.

ОСОБА_3 з 29.01.2014 по 30.06.2017 використовувала земельну ділянку площею 0,1387 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності або користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2018 № 117580636 право власності на: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. «В-І» загальною площею 38,6 кв.м. з 30.06.2017 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі технічного паспорту від 19.06.2017 № 81999/38129; висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.06.2017 № 1011915.

Згідно вищенаведеної інформації право власності на нежитлові приміщення першого поверху, антресолі загальною площею 773,5 кв.м. у літ. «В'-l» по АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровані з 05.07.2017 за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 05.07.2017 № 1025;

Право власності на нежитлові приміщення першого поверху у літ. «В-І» загальною площею 628,8 кв.м. в літ. «В-l» по АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровані з 05.07.2017 за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2017 № 1021.

Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 05.07.2017 по теперішній час використовують земельну ділянку площею 0,1387 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності або користування нею та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Відповідно до вищезазначеної інформації, листа Відділу у м. Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.07.2017 № 19-20-0.23, 08-965/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27.06.2017 № 4155/0/225-17 речові права ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

ОСОБА_3 з 29.01.2014 та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1387 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності або користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,1387 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.08.2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, та призначено до розгляду за правилами позовного спрощеного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог оскільки ОСОБА_3 починаючи з 2014 року по 2018 рік включно за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , сплатила визначений контролюючими органами земельний податок на загальну суму 219577 грн 34 коп.

Крім того до канцелярії суду відповідачем був наданий відзив, у якому зазначено, що відповідачем було отримано наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 912-15 від 24.06.2014 року;

- № 17861-1303 від 30.08.2016 року;

- № 7245-1303 від 24.04.2017 року;

- № -2038 від 25.05.2018 року;

Пунктом 57.3. статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем, було сплачено за користування земельною ділянкою з 2014 по 2017 рік включно, наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення № 23 від 11.08.2014 року на суму 35 805 грн. 17 коп.;

- квитанція № 13941439 від 13.07.2015 року на суму 38 780 грн. 08 коп.

- квитанція № 16665756 від 09.11.2016 року на суму 69 408 грн. 52 коп.

- квитанція № 13820С2199 від 28.04.2017 року на суму 73 573 грн. 03 коп.

- квитанція № 11В56815Е7 від 07.07.2018 року на суму 2 010 грн. 54 коп.

Таким чином, відповідачем з 2014 року по 2018 рік включно, загалом сплачено земельного податку на загальну суму 219 577 грн. 34 коп.

Зазначає, що податок на землю входить в місцевий податок та сплачується до місцнвого бюджету Харківської міської ради , при цьому вказує, що Харківська міська рада уповноважена вирішувати питання визначення ставки зі сплати земельного податку.

Крім того зазначає, що у позивача відсутній витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідача та наявність відомостей про її відсутність ставить під сумнів дійсність розрахунку наданого позивачем.

Зазначає, що в порушення вимог Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 р. №284, акт та розрахунок збитків , складено позивачем а не комісією в складі представників районної державної адміністрації власника земельної ділянки, представника відповідача, представника територіальних органів Держгеокадастру Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містбудування і архитиктури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на території яких знаходяться земельні ділянки - як це передбачено п. 2 Порядку.

В письмових поясненнях представник позивача Харківської міської ради зазначив, що рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 року №7/15 затверджено Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради. На підставі п. 3.1.10 вказаного Положення для виконання покладених на Департамент функцій та завдань Департамент розраховує розмір збитків, заподіяних територіальній громаді міста Харкова порушенням вимог земельного законодавства у випадках визначених Земельним кодексом України розмір коштів, які підлягають відшкодуванню Харківській міській раді в результаті набуття, зберігання майна (земельних ділянок) територіальної громади м. Харкова без достатніх правових підстав (у розмірі орендної плати за землю); плату за землю як податок (у формі орендної плати або земельного податку); отримує розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова дані про нормативну-грошову оцінку окремої земельної ділянки.

Розрахунок здійснений уповноваженими особами на законній підставі - Наказ Директора Департаменту територіального контролю Харківської міської ради № 12 від 26.02.2018, яким у Додатку № 2 затверджена типова форма розрахунку плати за землю у зв`язку з безпідставним збереженням коштів, які повинні були надійти до бюджету міста як орендна плата.

Даний наказ містить всі необхідні реквізити письмового доказу, а саме автора документа - Директор Департаменту територіального контролю Харківської міської ради О.Л. Калина; дати складання - 26.02.2018; реєстраційний індекс - № 12, а також містить підпис уповноваженої особи - Директора Департаменту.

Також вказаним наказом призначається відповідальним за погодження (візування) розрахунків ОСОБА_8 - заступник начальника відділу правового забезпечення - завідуючий сектором правового забезпечення земельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради; відповідальною за проведення розрахунків відповідно до зазначеної форми призначено ОСОБА_9 - головного спеціаліста організаційно-контрольного відділу Департаменту територіального контролю Харківської міської ради

Таким чином, вказує, що документ-розрахунок, приєднаний Позивачем, є додатком до офіційного документа, який відповідає всім ознакам доказу в розумінні процесуального кодексу.

Зазначає, що Департамент територіального контролю Харківської міської ради має право складати ці розрахунки, а особи, які їх підписали, мають на це відповідні повноваження.

Представник третьої особи ГУ ДФС у Харківській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 158 від 29.01.2014 року ОСОБА_3 була власником нежитлової будівлі літ «В-1» загальною плрщею 1440,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нежитлові приміщення першого поверху, антресолі загальною площею 773,5 кв.м. у літ. «В'-l» по АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровані з 05.07.2017 за ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 05.07.2017 № 1025;

Право власності на нежитлові приміщення першого поверху у літ. «В-І» загальною площею 628,8 кв.м. в літ. «В'-l» по АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровані з 05.07.2017 за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2017 № 1021.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2018 № 117580636 право власності на: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2,3 в літ. «В-І» загальною площею 38,6 кв.м. з 30.06.2017 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі технічного паспорту від 19.06.2017 № 81999/38129; висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.06.2017 № 1011915.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 19.03.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 використовують земельну ділянку площею 0,1387 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В'-І», право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації, що відповідає положенням Земельного кодексу України та Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до заяви про зменшення позовних , розрахунку заборгованості та суми сплаченої відповідачем земельного податку, залишок суми заборгованості ОСОБА_3 складає 78475,08 грн.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, на підставі договорів купівлі-продажу від 2№158 від 29.01.2014 р.

При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні ОСОБА_3 ні попереднім власником нежитлового приміщення, зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене ОСОБА_3 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача необхіднос стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної алати у розмірі залишку заборгованості, з урахуванням сплачених ОСОБА_3 податків на землю, у сумі 78 475,08 грн.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 3765,66 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Харківської міської ради - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 78475 ( сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 3765 (три тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн 66 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Харківська міська рада ІПН 04059243, місце знаходження: м. Харків, м-н Конституції 7.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ГУ ДФС у Харківській області, місце знаходження: м. Харків, вул. Пушкінська, 46

Суддя: О. А. Курганникова