Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/17365/13-ц

провадження № 61-13860св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2014 року в складі судді Луценко О. М. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 рокуу складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Прокопчук Н. О., Панченко М. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 23 травня 2008 року № 0 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено на № 1), предметом якого є кредитні ресурси на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 79 900,00 дол. США, з терміном погашення кредитних ресурсів до 23 травня 2028 року та з оплатою по процентній ставці 15% річних.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. На підставі вищевикладеного договору купівлі-продажу право вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

Банк виконав свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору здійснив видачу кредитних ресурсів. Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору. Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки від 23 травня 2008 року № 206122 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 23 травня 2008 року № 0. Відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором.

Станом на 20 листопада 2013 року заборгованість за додатковою угодою № до кредитного договору становить: 1 033 544,21 грн з них: 606 692,52 грн - борг по кредиту, 402 889,47 грн - заборгованість по сплаті відсотків, за кредитним договором №0 розмір заборгованості становить 23 962,21 грн - відсотки.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь загальну суму простроченого кредиту 1 033 544,21 грн та витрати пов`язані із судовим розглядом справи.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 033 544,21 грн та суму сплаченого державного мита у розмірі 3 441,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що позичальник виконував свої зобов`язання за договором не в повному обсязі та не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість. З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту, яка залишилась без реагування. На момент розгляду справи в суді суму заборгованості за кредитним договором не погашено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2014 року змінено, зменшено розмір заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» з 1 033 544,21 грн до 824 077,43 грн.

Рішення мотивоване тим, що банком включено до заявленої суми заборгованості 1 033 544,21 грн частину платежів з лютого 2009 року по грудень 2010 року, строк позовної давності на звернення до суду за якими вже минув. Враховуючи, що угодою встановлено розмір щомісячного ануїтетного платежу у сумі 1010,00 дол. США, а також ту обставину, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду за ануїтетними платежами на 22 місяці, колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру заборгованості на 209 465,72 грн (1010х22х9,4269).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати,направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2017 року клопотання ОСОБА_2 задоволено та поновлено їй строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 756/17365/13-ц, витребувано її з Оболонського районного суду міста Києва.

Поновлюючи строк на касаційне оскарження судових рішень Верховний Суд виходив з доводів заявника про те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, а копії оскаржуваних судових рішень отримала 03 липня 2019 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві зазначена адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Однак, зазначеного будинку взагалі в місті Києві не існує. ОСОБА_2 з 11 серпня 1983 року по 17 липня 2008 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а з 24 липня 2008 року по цей час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення в справі, суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Незважаючи на наявність вимоги АКІБ «УкрСиббанк», яким встановлений новий термін повернення кредиту за кредитним договором (08 грудня 2009 року), вимоги АТ «Дельта Банк» від 15 березня 2013 року про дострокове виконання зобов`язань за договором, суд першої та апеляційної інстанцій взагалі не досліджували та не надали їм оцінку, не встановили строк виконання зобов`язання за кредитним договором з урахуванням цих вимог, не врахували закінчення строку, коли позивач може пред`явити вимогу до поручителя.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 23 травня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 79 900,00 дол. США з процентною ставкою 15 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 23 травня 2018 року.

23 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 206122.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Банк виконав свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору здійснив видачу кредитних ресурсів у сумі 79 900,00 дол. США, а ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість.

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

03 лютого 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту від 23 травня 2008 року № 0 та договору від 03 лютого 2009 року № 206122, якою було змінено кінцевий термін повернення кредиту до 23 травня 2028 року.

Крім того, згідно пункту 1.2.2 договору позичальник, з дати підписання додаткової угоди, зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 1 010,00 дол. США.

Боржник перестав виконувати свої зобов`язання 30 вересня 2010 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві зазначена адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Однак, зазначеного будинку в м. Києві не існує, про що містяться докази в матеріалах справи (а.с. 75).

До позовної заяви банк додав копію паспорта ОСОБА_2 , в якому її адреса зазначена: АДРЕСА_2 та договір поруки від 23 травня 2008 року, додаткову угоду до договору, де зазначена була дійсна адреса ОСОБА_2

Позивач до свого позову додав досудову вимогу від 15 березня 2013 року про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та докази її відправки за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за неіснуючою адресою.

В матеріалах справи містяться відомості адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС в м. Києві від 19 грудня 2013 року, які надані на вимогу суду, в яких зазначена адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 (а.с. 59).

Незважаючи на наявність в матеріалах відомостей про дійсну адресу ОСОБА_2 , суд відправляв повістку про виклик до суду на 08 квітня 2014 року за неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 08 квітня 2014 року була оголошена перерва на 20 травня 2014 року. Розгляд справи відкладено на 11 червня 2014 року, а потім на 13 червня 2014 року, однак суд повістки ОСОБА_2 на ці судові засідання не направляв.

Матеріали справи містять лист Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2014 року про направлення копії рішення суду від 13 червня 2014 року ОСОБА_2 за неіснуючою адресою до АДРЕСА_1 (а.с. 134).

Судом апеляційної інстанції була направлена повістка ОСОБА_2 на адресу, яку зазначив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 167), незважаючи на те, що в матеріалах справи була відповідь з адресного бюро про місце реєстрації ОСОБА_2 в будинку № НОМЕР_1 на цьому ж проспекті , а фактично проживала вона в будинку № НОМЕР_2.

У зв`язку з неявкою учасників, справу було відкладено на 01 жовтня 2014 року, повістку знову направлено за адресою, де ОСОБА_2 не проживала (а.с. 177).

Апеляційний суд направив копію рішення за адресою, вказаною в апеляційній скарзі (а.с. 193).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням положень ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Суд причини неявки ОСОБА_2 в судове засідання не з`ясував, порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив можливості надати суду докази та навести заперечення проти позову.

Апеляційний суд допустив аналогічне порушення норм процесуального права.

Конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судових рішень.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно відповідача ОСОБА_2 порушені через її непоінформованість про дату і час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Оцінюючи застосування принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, Верховний Суд зазначає, що поновлення строку на касаційне оскарження та перегляд судових рішень у касаційному порядку за спливом певного строку, який минув з часу їх постановлення, в даній справі відбувається не лише у зв`язку з порушеннями, які допустили суди першої та апеляційної інстанцій, але й у зв`язку з поведінкою сторін, зокрема позивача, який зазначив у позовній заяві неіснуючу адресу поручителя, та відповідача - позичальника за кредитним договором, який зазначив у апеляційній скарзі адресу своєї колишньої дружини, за якою вона не проживала та не була зареєстрована.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 5 частини першої, пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська