Справа № 354/619/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/91/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Ясеновенко Л.В. секретаря Бойчука Л.М.

з участю представників:

Поляницької сільської ради, Яремчанської міської ради Мотюк Л.С.;

Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" Пономаренко Л.С.;

прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" Верешка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" до Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га в с.Поляниця та зобов'язання повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство", за апеляційними скаргами ОСОБА_4, сільського голови Поляницької сільської ради Поляка Миколи Миколайовича на рішення Надвірнянського районного суду від 30 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Грещук Р.П. в м.Надвірна, повний текст рішення складений 08 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" звернувся в суд з позовом до Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га в с.Поляниця та зобов'язання повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство".

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 року ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку на ділянці «Прохідний» для будівництва та обслуговування житлового будинку с. Поляниця площею 0,1500 га. На підставі даного рішення №38 від 10.10.2002 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000064. Постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року по кримінальній справі №248436 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - ОСОБА_6, який обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_7, який обвинувачувався у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_8, яка обвинувачувалася за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_9, яка обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України. Посилаючись на те, що у кримінальній справі №1-6/2011 було перевірено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради щодо безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га на ділянці «Прохідний» с.Поляниця не приймалося взагалі, а було підроблене, в подальшому також були підроблені рішення виконавчого комітету Поляницької с/ради за 2002-2003 роки з додатками (в тому числі №11 від 10.10.2002 року) в частині передачі у приватну власність незаконно вилучених у ДП «Ворохтянське лісове господарство» земельних ділянок, на підставі зазначених документів землепроектними організаціями було виготовлено технічну документацію на земельні ділянки державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» та передано її для погодження начальнику відділу земельних ресурсів Яремчанської м/ради, таким чином рішення виконавчого комітету №11 від 10.10.2002 року не виносилося в установленому законом порядку на засідання виконавчого комітету Поляницької с/ради, а було самостійно складено сільським головою с.Поляниця - ОСОБА_6, просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.11.2002 року, площею 0,1500 га., виданий ОСОБА_4, зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована в ділянці «Прохідний» с.Поляниця Яремчанської м/ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство». Просить поновити строк позовної давності.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 30 жовтня 2018 року позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" до Поляницької сільської ради, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га в с.Поляниця та зобов'язання повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство" задоволено.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.11.2002 року, площею 0,1500 га, виданий ОСОБА_4.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована в ділянці «Прохідний» с.Поляниця Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство».

На дане рішення сільський голова Поляницької сільської ради Поляк М.М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, постанова Галицького районного суду від 04 березня 2015 року у кримінальній справі №248436 не містить посилання на рішення №38 від 10 жовтня 2002 року на підставі якого відповідач отримала у власність спірну земельну ділянку. Вказує, що прокурор посилається на рішення сільської ради №11 від 10 жовтня 2002 року, як таке, що не приймалось у встановленому порядку та є незаконним, при цьому долучив до матеріалів справи рішення №36 від 10 жовтня 2002 року, однак при цьому прокурор стверджує, що акт на право власності на землю НОМЕР_1 від 29 листопада 2002 року підлягає скасуванню, оскільки виданий на підставі саме рішення №38 від 10 жовтня 2002 року. Прокурор посилається на підробку рішення №11 від 10 жовтня 2002 року, проте зазначає і про незаконність рішення №38 від 10 жовтня 2002 року, при цьому судом першої інстанції зазначає взаємовиключні твердження про підроблене рішення №38 від 10 жовтня 2002 року, та те, що таке не приймалось. Вказує, що відсутні докази у справі, що спірна земельна ділянка знаходиться в кварталі НОМЕР_5 виділ НОМЕР_6 Поляницького лісництва чи пересікається або межує із землями лісгоспу, оскільки державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 10 жовтня 2001 року виданий Поляницькою сільською радою землекористувачу ДП «Ворохтянське лісове господарство» не було переоформлено, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались (відновлювались), а самі ділянки не внесено до Державного земельного кадастру. Вказує, що спірна земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні Державного агентства лісових ресурсів України, права власності не було порушено, позовна заява подана на захист права постійного користування землею ДП «Ворохтянське лісове господарство» як самостійного суб'єкта господарювання у користуванні якого перебувають землі територіальної громади с. Поляниця, а здійснення прокурором представництва в суді держави в особі державних компаній не допускається. Крім того, прокурором порушено термін позовної давності та судом безпідставно його поновлено, оскільки ще в квітні 2005 року заявлено позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконкому Поляницької сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю і вилучення земельної ділянки, яка є предметом спору в даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, не доведено фіктивність рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради про передачу їй у власність земельну ділянку, оскільки рішення місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки є ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, тому вичерпує свою дію шляхом виконання. Вказує, що безпідставно поновлено строк позовної давності, оскільки ще в 2004 році прокуратурі було відомо про вчинення неправомірних дій внаслідок чого було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовими особами становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Крім того, у 2007 році вже було подано прокуратурою аналогічний позов до Поляницької сільської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради та державного акту на право приватної власності та вилучення земельної ділянки.

У відзиві на апеляційні скарги перший заступник прокурора Івано-Франківської області Торованин В. вказує згадуючи в тексті позовної заяви фіктивність рішення №36 від 10 жовтня 2002 року прокуратура області мала на увазі саме протиправний характер вказаного документа, який фактично ніколи у встановленому порядку не приймався, а тому його положення не можуть породжувати будь-яких правових наслідків у тому числі отримання земельних ділянок. Фіктивність рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради підтверджено постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року при розгляді кримінальної справи, тому строк позовної давності судом пропущено з поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_4, сільський голова Поляницької сільської ради Поляк М.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області Торованин В. апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 отримала право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га на підставі фіктивного рішення виконавчого комітету Поляницької с/ради, внаслідок чого її було фактично незаконно вилучено у постійного землекористувача - ДП «Ворохтянське лісове господарство». Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, земельна ділянка на ділянці «Прохідний» для будівництва та обслуговування житлового будинку с.Поляниця площею 0,1500 га підлягає поверненню у державну власність в особі Державного агентства лісових ресурсів України -ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на підставі рішення Поляницької сільської ради від 11 січня 2001 року Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству надано у постійне користування 4358,5 га земель для ведення лісового господарства та видано державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_4 (т.1 а.с. 13-15).

Згідно п.п.4,5 рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10 жовтня 2002 року №36 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність та зміну цільового призначення землі» вилучено в Поляницького лісного Ворохтянського ДЛГ земельні ділянки загальною площею 14,10 га, віднесено земельні ділянки загальною площею 14,10 га до земель запасу сільської ради (т.1 а.с. 11)

Рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10.10.2002 року, ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку на ділянці «Прохідний» с.Поляниця площею 0,1500 га.

Згідно листа Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру від 01 жовтня 2004 року №464 ОСОБА_4 ДП «Карпатигеодезкартографія» виготовлено технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1500 га кв. НОМЕР_5 діл. НОМЕР_7, яка надана на території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського державного лісового господарства (т. 2 а.с. 70)

На підставі рішення №38 від 10.10.2002 року ОСОБА_4 29 листопада 2002 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000064 (т.1 а.с.8-9).

Відповідно до положення статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування за умови здійснення дій, передбачених вимогами зазначеної статті.

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом є державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Із системного аналізу норм ЗК України вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність його видачі залежить від того, чи є законним рішення, на підставі якого його видано.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 346 ЦК України право власності особи припиняється на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Постановою Галицького районного суду від 04 березня 2015 року по кримінальній справі №248436 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - ОСОБА_6, який обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_7, який обвинувачувався у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_8, яка обвинувачувалася за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_9, яка обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України (т.1 а.с.16-26).

Разом з тим, в процесі судового розгляду по даній кримінальній справі №1-6/2011 було перевірено, що рішення виконавчого комітету Поляницької с/ради щодо безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га на ділянці «Прохідний» с.Поляниця не приймалося взагалі, а було підроблене.

Оскільки ОСОБА_4 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення виконавчого комітету №38 Поляницької сільської ради від 10.10.2002 року, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за №000064, є також незаконним.

Задовольняючи позов заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" до Поляницької сільської ради, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, ОСОБА_4 та визнаючи недійсним та скасовуючи державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.11.2002 року, площею 0,1500 га, виданий ОСОБА_4, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року (чинного на час подачі позову) у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з цим позовом, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України 2004 року передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. І лише в разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і набуває статусу позивача.

Верховний Суд України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі№ 6-75цс15 зазначив, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Викладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18).

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширювалися на позови прокурорів, що пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів довідалася або могла довідатися про порушення її прав і законних інтересів.

Така позиція висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі N 359/2421/15-ц.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постановах від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2005 року органам прокуратури стало відомо про оскаржуване рішення Поляницької сільської ради від 10.10.2002 року та про державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.11.2002 року площею 0,1500 га, виданий ОСОБА_4, що підтверджується ухвалою Коломийського районного суду від 21 березня 2007 року, яка є чинною (а.с.58-60). Проте з цим позовом перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду лише у вересні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

При цьому як представником Поляницької сільської ради Яремчанської сільської ради та ОСОБА_4 заявлено про застосування строку позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с. 57,130).

Відповідно ч.5 ст.267 ЦПК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки першим заступником прокурора Івано-Франківської області не подано доказів поважності причин пропуску позовної давності, то й не підлягають задоволенню його доводи про поновлення позовної давності.

Крім того, апеляційним судом взято до уваги, що в пунктах 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20 січня 2012 року, Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися в першу чергу на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 01 червня 2006 року в справі «Федоренко проти України» зазначено про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У рішенні ЄСПЛ від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, позбавлення особи, яка добросовісно набула право власності на земельну ділянку, без будь-якої компенсації становитиме порушення вищенаведених норм європейського законодавства та суперечитиме практиці ЄСПЛ.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке що постановлено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1, п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то понесені витрати на судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи слід покласти на прокуратуру Івано-Франківської області.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та сільського голови Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Поляка Миколи Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 30 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП "Ворохтянське лісове господарство" до Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га в с.Поляниця та зобов'язання повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП "Ворохтянське лісове господарство" відмовити за спливом позовної давності.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: В.А.Девляшевський

Л.В.Ясеновенко