Ухвала

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 569/15871/18

провадження № 61-3007ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2018 року по 29 червня 2018 року в розмірі 32 771,47 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що з 20 січня 2015 року по 31 січня 2018 року він працював у відповідача на посаді начальника відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів. Наказом від 31 січня 2018 року № 287-К його звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. На момент звільнення у відповідача була наявна заборгованість перед ним з невиплаченої заробітної плати, а саме - при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Відповідач своїх зобов'язань з виплати заробітної плати не виконав, що встановлено перевіркою Управління державної праці у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 18-04/3048. На день звільнення йому не була виплачена заробітна плата. Розрахунок відповідачем був проведений лише 29 червня 2018 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 404,66 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 704,80 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2018 року по 29 червня 2018 року в розмірі 32 771,47 грн, судовий збір - у розмірі 1 762,01 грн та витрати на правничу допомогу - в розмірі 2 100 грн. Судові витрати, понесені з оплати судового збору при подачі апеляційної скарги віднесено за рахунок Публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

19 лютого 2019 року Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2018 року по 29 червня 2018 року становить 32 771,47 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук