ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/1863/18
Провадження № 22-ц/4820/1693/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» про визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» (далі - ТОВ «Лотівка Еліт») про визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації.

ОСОБА_2 зазначив, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №014760 від 19 серпня 2008 року він є власником земельної ділянки площею 2,4590 га (кадастровий номер :04:012:0022), розташованої на території Мокіївської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - земельна ділянка). За згодою позивача ТОВ «Лотівка Еліт» використовувало земельну ділянку у своїй господарській діяльності, хоча між ними не було укладено договору оренди землі у письмовій формі. Нещодавно з`ясувалося, що 1 квітня 2013 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого позивач передав ТОВ «Лотівка Еліт» земельну ділянку у платне користування строком на 10 років. Позивач не підписував цей договір, у зв`язку з чим, оспорюваний правочин вчинений поза його волею та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати договір оренди землі, укладений 1 квітня 2013 року між ним і ТОВ «Лотівка Еліт», недійсним та скасувати державну реєстрацію речового права (номер запису 5223644).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано договір оренди землі від 1 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «Лотівка Еліт», недійсним та скасовано його державну реєстрацію - номер запису про інше речове право 5223644.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди землі, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений всупереч його волі та є недійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Лотівка Еліт» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, а ОСОБА_2 і ТОВ «Лотівка Еліт» фактично виконували зобов`язання за цим договором і схвалили оспорюваний правочин, у зв`язку з чим права та інтереси позивача не порушені, а підстави для визнання договору недійсним відсутні. До того ж, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки.

1 квітня 2013 року між ТОВ «Лотівка Еліт» і ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, за умовами якого останній передав ТОВ «Лотівка Еліт» земельну ділянку у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років.

На підставі цього договору 2 квітня 2014 року Реєстраційна служба Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької зареєструвала право ТОВ «Лотівка Еліт» на оренду земельної ділянки строком на 10 років (номер запису про інше речове право 5223644).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 4 квітня 2019 року №6044/6045/18-26 (а.с. 118-124) підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 1 квітня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Лотівка Еліт» відносно земельної ділянки з кадастровим номером :04:012:0022, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV) визначається порядок укладення договору оренди землі.

В силу ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Встановивши, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі від 1 квітня 2013 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, суд першої інстанції, правомірно виходив з того, що оспорюваний правочин вчинений всупереч волі останнього, не відповідає вимогам закону та є недійсним, а тому запис про державну реєстрацію прав ТОВ «Лотівка Еліт» на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню.

Твердження ТОВ «Лотівка Еліт» про те, що позивач був обізнаний про укладення договору оренди землі та схвалив у подальшому його умови, є необґрунтованими.

Відомості про виплату орендної плати за 2014-2018 роки (а.с. 20-27) не містять даних про наявність укладеного між ТОВ «Лотівка Еліт» і ОСОБА_2 договору оренди землі та не є беззаперечним доказом укладення ними цього договору на умовах, визначених у договорі від 1 квітня 2013 року, який ОСОБА_2 не підписував.

Вказані письмові докази не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2 у подальшому схвалив оспорюваний правочин.

Доводи ТОВ «Лотівка Еліт» про те, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, не порушує прав та інтересів позивача, суперечать фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Посилання ТОВ «Лотівка Еліт» на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 19 серпня 2014 року (справа №3-59гс14) та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 20 березня 2018 року (справа №910/8794/16), від 16 травня 2018 року (справа №910/11163/17), від 8 травня 2019 року (справа №904/2156/18), щодо порядку схвалення стороною правочину його умов є безпідставними, оскільки в цих справах та справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, за обставинами названих справ, у яких касаційними судами висловлена правова позиція, оспорювані договори були підписані представниками юридичних осіб із перевищенням наданих їм повноважень, після чого юридичні особи вчинили дії, які вказували на схвалення ними правочину. При цьому касаційні суди виходили з того, що юридичні особи були обізнані з фактом укладення представниками цих правочинів.

Переглядаючи судові рішення, суди касаційної інстанції виходили з того, що правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено ч. 1 ст. 241 ЦК України, згідно якої правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. За змістом указаної норми випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Отже касаційні суди дійшли висновку, що дії позивачів з виконання спірних договорів дають підстави вважати правочин схваленими особами, на користь яких їх було укладено.

Натомість, у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди землі від 1 квітня 2013 року та не був обізнаний про його укладення на умовах, які зазначені в оспорюваному правочині. У ОСОБА_2 було відсутнє будь-яке волевиявлення на створення, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків за цим договором.

Висновки Верховного Суду, викладені в постанові Великої Палати від 5 червня 2018 року (справа №338/180/17) та постанові Касаційного господарського суду від 17 листопада 2018 року (справа №911/205/18), щодо застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), не можуть бути прикладом належного правозастосування, оскільки в цих справах спірні правовідносини виникли внаслідок укладення сторонами відповідно договору підряду та договору про постачання електричної енергії, в той час, як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, предметом спору є правомірність укладення сторонами договору оренди землі.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

В судовому засіданні 16 липня 2019 року представник ТОВ «Лотівка Еліт» Ткач В.В. зробив усну заяву про застосування позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 довідався про вчинення оскаржуваного правочину лише у 2018 року, після чого 5 червня 2018 року він звернувся до суду з указаним позовом.

Отже суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позовна давність не сплила.

Посилання ТОВ «Лотівка Еліт» на пропущення ОСОБА_2 строку звернення до суду з позовом суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» залишити без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 жовтня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Мазур Н.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 23