Справа № 463/3525/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/2170/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Жука Ростислава Степановича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 - Жука Ростислава Степановича про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 31 травня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Жука Ростислава Стефановича про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду через свого представника Жука Ростислава Степановича оскаржила ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, звертає увагу на відсутність у позивача можливості для встановлення банківських рахунків у відповідача з метою накладення на них арешту. Вважає, що поза увагою суду залишилася та обставина, що відповідач має обов`язок перед позивачем щодо повернення суму в розмірі 64758 грн. Також звертає увагу на фінансові труднощі у відповідача, що може утруднити виконання рішення у випадку задоволенні позову.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на безготівкові грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, що належать відповідачу в межах суми 94703,56 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за невиконання умов договору № 1/5 купівлі-продажу майнових прав на житловий будинок котеджного типу від 05 травня 2017 року, а саме: 64768,0 гривень неповернутої суми коштів, 22438,89 гривень інфляційних збитків за період з 16 березня 2018 року по 25 квітня 2019 року, 7505,67 гривень - 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16 березня 2018 року по 25 квітня 2019 року, а також стягнення понесених судових витрат.

30 травня 2019 року представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на безготівкові грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» у межах суми 94703,56 гривень, посилаючись на те що враховуючи предмет та підстави позову, ціну позову, яка перевищує розмір статутного капіталу, існує ризик значного зменшення грошових коштів, що матиме наслідком невиконання чи утруднення виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача, якщо суд дійде до висновку про підставність позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час розгляду цивільної справи № 6-605цс16 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Суд не повинен вживати таких засобів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимога про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача не відповідає вимогам п.7. ч.1 ст.151 ЦПК України, оскільки не містить відомостей про перелік рахунків на яких зберігаються безготівкові кошти відповідача на які слід накласти арешт та не вказано банківські установи, де такі відкриті, доказів щодо наявності коштів на банківських рахунках у відповідача суду не представлено.

Крім цього, при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, правильно враховано, що накладення арешту на безготівкові кошти, що ймовірно знаходяться на банківських рахунках ТзОВ «Бальтазар» може призвести до обмеження можливості користуватися та розпоряджатися власним майном, що по своїй суті є втручанням у господарську діяльність підприємства, стосується інтересів невизначеного кола осіб, які перебувають у трудових відносинах з відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на безготівкові грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» у межах суми 94703,56 гривень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Жука Ростислава Степановича - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.