Номер провадження 2/754/460/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі - позивача ОСОБА_1

представника позивачів - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-тя особа - Головне територіального управління юстиції в місті Києві про зміну черговості спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-тя особа - Головне територіального управління юстиції в місті Києві про зміну черговості спадкування.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень до позовної заяви, обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер їх (позивачів) двоюрідний брат - ОСОБА_8. Його мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 була рідною сестрою відповідачів.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина. Спадкоємцями І, ІІ черги у померлого ОСОБА_8 відсутні, спадкоємцями ІІІ черги є відповідачі по справі - рідні тітки померлого - ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Вони (позивачі) є спадкоємцями V черги, як двоюрідні сестри померлого.

Померлий брат, починаючи з 1996 року тяжко хворів і потребував сторонньої допомоги, яку вони (позивачі) постійно надавали. Фактично ОСОБА_8 за своїм станом здоров'я не міг працювати і не працював. Майже 18 років ОСОБА_8 хворів на вірусний гепатит В та вірусний гепатит С, а з 2010 року і на туберкульоз. Вважають, що дані захворювання відносяться до тяжких хвороб, що позбавило його можливості працювати та утримувати та забезпечувати себе. ОСОБА_8 після смерті діда, баби, матері та брата - з 1997 року один проживав в АДРЕСА_1. Вони (позивачі) проживають в АДРЕСА_2. Їх з ОСОБА_8 будинки знаходяться поруч та відокремлені парканом. Вони (позивачі) майже 20 років опікувались, матеріально забезпечували та надавали йому всіляку підтримку. Зокрема, майже всі роки вони (позивачі) забезпечували його продуктам харчування, готували їжу, допомагали в прибиранні квартири, прані білизни, допомагали вести йому домашнє господарство, сплачувати за ОСОБА_8 земельний податок та послуги за електроенергію. Надавали йому матеріальну допомогу в придбанні ліків, одягу, особистих речей. Зазначили, що ОСОБА_8 пенсію по інвалідності не отримував і основним його засобом до існування була саме їх (позивачів) допомога як матеріальна так і натурально. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-тя особа - Головне територіального управління юстиції в місті Києві про зміну черговості спадкування. Саме вони (позивачі) займались його похованням, несли матеріальні витрати, а відповідачка ОСОБА_4 надала тільки матеріальну допомогу. Але організацією та проведенням поховання займались саме вони (позивачі). Крім того за могилою померлого ОСОБА_8, його матері та брата також доглядали вони (позивачі). Вважають, що враховуючі всі обставини вони (позивачі) двоюрідні сестри, також мають бути спадкоємцями померлого ОСОБА_8 разом зі спадкоємцями ІІІ черги. Зазначили, що вони не ставлять питання про усунення ОСОБА_4 від спадщини, вважають що вони (позивачі) набули право на спадкове майно померлого ОСОБА_8

Спадкове майно, яке залишилось після смерті двоюрідного брата ОСОБА_8 - будинок АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, просили суд - змінити черговість одержання права на спадкування, надавши ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право на спадкування після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, разом зі спадкоємцями ІІІ черги - ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду (том №1, а.с.34).

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Крім того, наголосила, що свідки також підтвердили і той факт, що саме позивачі по справі опікувалися померлим та надавали йому допомогу. Позивачі завжди були поруч з померлим, створювали для нього всі умови, щоб убезпечити його від всякого роду переживань та страхів. Пояснення ОСОБА_4 та показання ОСОБА_10 протирічать і свідченням інших свідків, які були допитані у судовому засіданні. Враховуючи, що ОСОБА_4 і ОСОБА_10 є матір'ю та донькою, а отже зацікавленими особами, вважають, що суд має критично поставитися до їх показів. Також наголосили, що лікарські препарати, які вживав померлий ОСОБА_8 та які входять до APT, мають тяжкі побічні наслідки для організму.

Представник відповідача - ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги визнає в повному обсязі, зазначила, що померлий ОСОБА_8 був не в змозі забезпечувати самостійно свою життєдіяльність (не міг самостійно приготувати собі їжу, забував поїсти, одягатись, не орієнтувався де він знаходиться). Наявність у ОСОБА_8 тяжких захворювань не дозволяло йому самостійно задовольняти свої життєво важливі потреби і йому необхідний був догляд та стороння допомога, яку надавали йому позивачі.

Відповідач - ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_11 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, виходячи з наступного. Представник відповідача зазначила, що покійний ОСОБА_8 жив самостійно у окремому житловому будинку. Джерелом його засобів для існування були робота та здача в оренду житла, що підтверджується свідками, постановою Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 21.09.2016 року та не заперечується позивачками. Покійний вів антисоціальний спосіб життя: вживав наркотичні препарати та алкогольні напої, сім'ї не мав, під час огляду у МСЕК у 2010 році прямо вказував, що в сімейному відношенні - «проживає один». Після вживання вказаних психоактивних речовин бігав з ножем по будинку та по вулиці. Крім того, сторона відповідача-2, зазначила, що відсутність підстав для задоволення позовних вимог полягає у наступному. По-перше, відсутні письмові докази того, що ОСОБА_8 з медичних підстав чи за віком потребував сторонньої допомоги, догляду та піклування. Звернули увагу на той факт, що жодне з захворювань спадкодавця не було таким, що з медичної точки зору безспірно вимагає сторонньої допомоги, догляду та піклування. Жодна медична документація не містить вказівок на супровід третіх осіб хворого під час проходження лікування. По-друге, надані позивачами квитанції про сплату спожитої електроенергії не є доказом систематичного надання позивачами матеріальної допомоги спадкодавця, а також доказом того, що він її потребував. Всі надані квитанції охоплюють період частково 2013-2016 роки. Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_7. По-третє, за життя спадкодавець не звертався до компетентних органів з приводу надання йому соціальними службами допомоги по супроводу, догляду тощо. Аналогічних дій не вживали і позивачки. По-четверте, спадкодавці не зверталися до нотаріуса з заявою про видачу їм свідоцтва про права на спадщину за законом та зміну черговості на спадкування. По-п'яте, з наданих позивачами доказів не вбачається родинний зв'язок позивачок з померлим ОСОБА_8 По-шосте, спадкодавець ОСОБА_8 за життя вів антисоціальний спосіб життя: з 2002 року не працював, зловживав алкоголем, вживав наркотичні препарати, в зв'язку з чим захворів на гепатит В та С, туберкульоз та ВІЛ-інфекцію. Але безпорадним він не був, жив окремо від родичів, ніколи за допомогою до компетентних органів не звертався.

На підставі викладеного, відповідач - ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_11 - просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином про що свідчать матеріали справ. Надіслано заяву, відповідно до якої просили розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві, розгляд справи залишили на розсуд суду, з урахуванням фактичних обставин справи та просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства (том №1, а.с.92).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду надала наступні показання. Вона весь час свого життя проживає поряд з сім'ями ОСОБА_8 та ОСОБА_7, подвір'я розділяє лише паркан. Завжди була можливість бачити та чути, що відбувається в подвір'ї ОСОБА_8. Померлого бачила кожний день, бачила як він виходить з будинку та ходить по подвір'ю. Вона з ним зустрічалась на вулиці, спілкувались, інколи спілкувались через паркан. Знає, що після смерті матері, як зазначив сам ОСОБА_8 йому допомагали дівчата (позивачі). Суду показала, що ОСОБА_8 раніше десь працював, десь років 10-12 тому, а останні 3-5 років не працював. На запитання чого він не працює, то відповів, що він хворий та його на роботу не беруть. Будинок опалювався дровами, вугіллям. Позивачі купували у неї вугілля для опалення будинку померлого. Будинок ОСОБА_8 підключений до електропостачання. Померлий завжди був одягнений охайно, чисто, ходив красиво, хоча недорого одягнений. Знає, що одягали його дівчата (позивачі). Зустрічала дівчат на базарі та сам ОСОБА_8 на запитання звідки така гарна футболка, відповідав, що купила то ОСОБА_1 то ОСОБА_5. За все своє життя ОСОБА_8 ніколи не звертався до неї за грошима чи продуктами. За останні роки не пам'ятає, щоб ОСОБА_8 виходив сам за продуктами. Показала суду, що за останні 2-3 роки, а навіть більше ОСОБА_8 перестав її впізнавати, був блідий, під очима синці, був зовсім не той, що раніше. Спостерігала особливу міміку. Знає, що продукти купували йому дівчата, одягали його також дівчата, він був для них як сином. Крім того, повідомила, що в нього жили квартиранти, однак скільки платили їй не відомо. Зазначила, що підозрювала у ОСОБА_8 білу гарячку, коли траплялись приступи завжди телефонувала ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Останні два роки ОСОБА_8 нікуди не ходив, не бачила, щоб він собі купував продукти. Їй відомо, що його кодували тричі, але безрезультатно. Щодо вживання наркотиків не бачила. Зазначав їй, що йому проживання оплачували ОСОБА_1 та ОСОБА_5. На її думку сам не міг себе обслуговувати. Їй відомо, що ОСОБА_8 хворів гепатитом, довго лежав у лікарні і йому навіть хотіли дати групу, однак він безлаберно відносився до свого здоров'я, а тому не пішов на огляд та залишився без групи. Зазначила, що він не мав інвалідності, бо він не захотів, причини невідомі, був дуже впертий. Інколи була у нього провідати його, та носила йому в пакеті пироги. Знає, що ОСОБА_8 зловживав алкогольними напоями, бачила його випившим, не часто (1,2 рази на місяць) точно не пам'ятає. Стосовно наркотиків їй не відомо. Допомогу дівчата почали надавати з 1991 року (сплачували за електроенергію, вугілля, їжа). Вона його бачила непрацюючим. Стосовно того, що продукти купують саме дівчата їй відомо, оскільки зустрічалась з ними магазині та зі слів вони повідомляли, що купують ОСОБА_8. Бачила як дівчата готували йому. Була присутня при розмові, коли ОСОБА_8 заказував їм продукти. Дату та час коли це було не знає точно. З 1991 року носили судки, як часто не пам'ятає, але знає, що носили. А з 2014 року носили лотки постійно - зранку та ввечері бачила як з будинку позивачів до будинку ОСОБА_8 Стосовно курсу лікування з 2002 року їй нічого не відомо. Зазначила, що ОСОБА_8 сказав їй, що не може сплачувати комунальні послуги та платять дівчата. За яких обставин помер ОСОБА_8 їй невідомо. Про його хворобу вона не знає, їй не відомо чи викликали лікаря на дім. До 2006 року вона працювала, але була часто на лікарняному. Останні два роки з 2014 року ОСОБА_8 не ходив по магазинам, виходив тільки на подвір'я, він був неадекватний, в 2014 році - 4 рази його бачила в такому стані, в 2015 році - 1 раз бачила в неадекватному стані. В січні 2016 року бачила його в неадекватному стані два рази. Стосовно того, що одяг йому купували дівчата їй про це говорили дівчата (позивачі) та казав сам ОСОБА_8 Квартиранти проживали в ОСОБА_8 до моменту його смерті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду надала наступні показання. Проживає на одній вулиці з ОСОБА_8, її будинок напроти будинку ОСОБА_8, має можливість бачити двір останнього. Суду показала, що померлого ОСОБА_8 останні три роки бачила не часто, 1 раз на 1-2 місяці на вулиці, коли він проходив біля паркану, близько не спілкувались, лише вітались, запитували як справи. Останнім часом не спілкувались. Гадає, що за станом здоров'я не працював. Останні три роки був замкнутий, розмовляв сам з собою, порушена координації рухів, міг не привітатись. Не цікавилась його джерелом існування, але знає зі слів позивачів та ОСОБА_8, що його годували та ним опікувались дівчата (позивачі), інколи бачила це сама. Ніколи не бачила, щоб ОСОБА_8 готував, купував одяг, продукти. Про стан здоров'я ОСОБА_8 їй невідомо. Бачила ОСОБА_8 в будинку позивачів та позивачів бачила в будинку ОСОБА_8 Бачила його в неадекватному стані, був випадок, коли він влетів до її хати, вигукував про інопланетян, кричав, вони зателефонували ОСОБА_1 чи ОСОБА_5, їх він слухався. Останні три роки він не міг себе самостійно обслуговувати, він був схудлий, мав виснажений вигляд, потребував допомоги. ОСОБА_14 бачила рідко. Зазначила, що ОСОБА_8 був замкнутий, він не бачив нікого, не чув нікого і наче сторонився людей, боявся, зляканий. Координація рухів порушена. В будинку ОСОБА_8 була останній раз в 2011 році, коли горіла проводка, а також на похоронах. Квартиранти у ОСОБА_8 були. В гості до ОСОБА_8 не ходила. Показала, що ОСОБА_8 не працював, оскільки вона бачили його часто вдома. ОСОБА_8 був вже не такий, як за останні роки, за 10 років до смерті він був нормальним життєрадісним, а після цього він став ненормальним, наче захворів. Не може повідомити коли і чим захворів. Їй відомо зі слів дівчат (позивачів), що продукти ОСОБА_8 купували вони. Показала, що з 16 років ОСОБА_8 приходив до дівчат та їв у них. Стосовно хвороби ОСОБА_8 їй не відомо. Зі слів позивачів знає, що ОСОБА_8 до магазину не ходив. Раз, два в місяці бачила дівчат як убирали в будинку ОСОБА_8, за період як не стало батьків. Тільки зі слів позивачів знає, що ОСОБА_8 лікувався, та зі слів, що вони оплачували йому лікування. Останні три роки перед смертю з ОСОБА_8 спілкування не було. Стосовно замкнутості, це її спостереження. Сестри ним дуже ним опікувались, як сином. ОСОБА_14 бачила коли брала молоко, з ОСОБА_8 тільки здоровалась.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду надала наступні показання. Вона проживає через паркан будинку позивачів та померлого ОСОБА_8 Стосовно ОСОБА_8 повідомила, що він останні роки поводив себе неадекватно, постійно ходив щось шукав в дворі, НЛО шукав, задавав сам собі питання та відповідав на них, заходив до сусідки пізно, стукав в їх двері, його приходили забирали сестри. Показала, що за ним піклувались позивачі. Зі слів знає, що він був хворий. Позивачів бачили кожний день, забігали до роботи чи після. Заходили до його будинку, приносили молоко. Їй не відомо чи працював ОСОБА_8 За допомогою ОСОБА_8 до неї не звертався. Суду показала, що в будинку ОСОБА_8 вона не була ні разу, можливо колись і заходили разів два, коли не пам'ятає. Їй відомо, що у ОСОБА_8 жили квартиранти, однак чи платили кошти їй невідомо. Позивачі з народження опікались ОСОБА_8 Вони за ним убирали, на городі робили, траву косили. При ній особисто ОСОБА_8 просив у позивачів щоб вони купили йому цигарки, коли це було не пам'ятає. Зі слів позивачів знає, що позивачі купували продукти для ОСОБА_8 за власний рахунок. Стверджувала, що ОСОБА_8 не працював останні три роки,а взагалі мабуть колись працював, але знає це зі слів. Стосовно лікування знає зі слів племінника, що ОСОБА_8 лікувався. Раз в півроку приходила до позивачів та бачила там ОСОБА_8 Дивна поведінка ОСОБА_8 спостерігалась останні років 4-5. Зі слів племінника їй відомо, що ОСОБА_8 лікувався. Повідомила, що вся інформація стосовно лікування, харчування та догляду за ОСОБА_8 їй відома зі слів свого племінника.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду надала наступні показання. Суду показала, що вона раніше, в період 2009-2016 роки проживала у квартирі померлого ОСОБА_8, окремо в літній кухні. Сплачувала йому

кошти за проживання в розмірі, коли тільки прийшла - 200 грн., а останні 4 роки - 400 грн. Повідомила, що також проживали 2-є інших людей та періодично її мама. Інші квартиранти ніде не працювали, оскільки вона їм навіть їсти давала, при ній вони коштів ОСОБА_8 не давали. Вона працює на ринку з 05.30 год. до 16.00 год., кожний день, крім понеділка. З господарем будинку спілкувались кожний день, останнім часом, років десь 2, він був замкнутий, дивна поведінка. В 2009 року були галюцинації, НЛО він ловив по всім подвір'ям. Агресивно ОСОБА_8 себе не поводив. Останні два роки ОСОБА_17 не виходив з подвір'я, вона не розуміла чому, вранці він не виходив, лише ввечері міг сидіти на подвір'ї.В нього було щось з мімікою та постійно одягав окуляри від сонця. До 2014 року виходив на вулицю, ходив до магазину, виходив за калитку. Кожний день вона заходила до нього та віталась. Обслуговувати сам себе міг (ходив до туалету, мився) влітку прохав, щоб вона налила воду, переодягнутись міг самостійно, їсти міг самостійно. Не бачила як позивачі приймали міри щодо лікування ОСОБА_8 Повідомила, що у нього щелепа ходила в різні сторони. Бачила як сам ОСОБА_8 ходив до лікарні лікувати зуби і все. Перед смертю ОСОБА_8 в 2015 році протезували зуби в поліклініці, розповідав сам ОСОБА_8. Протезування платне, в її присутності кошти дівчата ОСОБА_8 не передавали. В період проживання 2009-2016 року ОСОБА_8 ніде не працював. Показала, що ОСОБА_8 проживав за кошти дівчат (позивачів), вони його кормили, одягали, молоко приносили, готували та приносили їжу. ОСОБА_8 сам не готував, міг лише собі розігріти. В нього постійно в холодильнику була ковбаса, яйця, йому дівчата купували картошку. Вона бачила як дівчата (позивачі) несли йому пакети з продуктами та чула як ОСОБА_8 просив щоб дівчата (позивачі) купили йому сигарети, хліб, речі. На її думку, дівчата все купували за власний рахунок. Дівчата у нього вдома були коли прибирали будинок після ремонту, коли білили будинок та коли потік котел. Дівчата наймали людей щоб кололи дрова, ремонтували дах, колодязь, привозили вугілля. Не відомо чи працював ОСОБА_8. Їй не відомо чи за продуктами з дівчатами він розраховувався. Позивачів не кожний день, але раз 2-4 рази в тиждень бачила ввечері вдома в ОСОБА_8 Суду показала, що ОСОБА_8 періодично вживав алкогольні напої, іноді з квартирантами. Скаржився на стан свого здоров'я, перед смертю восени. Останнім часом йому було важко працювати, нічого не робив. Стосовно лікування їй нічого не відомо. Стосовно його хвороби їй не відомо, лише плітки. В період 2009-2016 року їй не відомо чи звертався ОСОБА_8 за медичною допомогою. З його чашки не надав пити воду. ОСОБА_4 бачила лише декілька разів, коли вона проходила через подвір'я, ОСОБА_8 не провідувала. Кожний день ОСОБА_4 не бачила. Дітей ОСОБА_4 побачила вперше на похоронах.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду надала наступні показання. Вона є рідною донькою ОСОБА_4 та двоюрідною сестрою позивачів. ОСОБА_8 є її двоюрідним братом, знайомі з ним з дитинства. В період з 2000-2016 роки ОСОБА_8 бачила часто, могла бачити два/три рази на день та/або раз в тиждень, оскільки постійно заходила до двоюрідних сестер, до матері. В будинку бачила квартирантів. Бачила часто ОСОБА_8 в магазині, який поруч, коли він купував хліб, та алкогольні напої. Спиртні напитки він розпивав з друзями біля магазину. Причини неадекватності ОСОБА_8 - це вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Про вживання ним наркотиків дізналась в 2015 році. Особисто не бачила. Вона працює хірургом лікарем-стоматолог та ОСОБА_8 приходив до них видаляти зуби, він готувався до протезування, приходив на її зміни. В зв'язку з протезуванням та анестезією задала питання щодо вживанням наркотиків, оскільки потрібен був сильніший анестетик, а тому ОСОБА_8 повідомив, що вживає. На руках ОСОБА_8 бачила затвердіння від уколів. ОСОБА_8 його життя подобалось. На протезування та консультацію зубів приходив один, позивачів не було, бачила його в поліклініці. Протезування зубів ОСОБА_8 закінчив та розрахувався, на момент смерті вже мав протезування. За період 2010-2016 років охарактеризувала поведінку ОСОБА_8 як жив в міру своєї потреби, життя його йому подобалось, сам собі прав, готував, розвішував прання, купував собі кросівки, на життя йому коштів вистачало, мав квартирантів, говорив, що коштів йому на життя достатньо. Як безпомічного ОСОБА_8 охарактеризувати не може, він сам себе обслуговував, прибирав в будинку, хазяйнував, килимки трусив, все це вона бачила.

За період з 2010-2016 року він не боявся виходити на вулицю, ходив до поліклініки сам, спілкувався з друзями.

Його дивна поведінка не була в системі, а коли він поводив себе неадекватно. Запах алкоголю коли був, коли ні. За період 2000-2016 року в самий будинок могла заходити раз в місяць, інколи більше. Від ОСОБА_8 ніколи не чула що його опікують позивачі, він сам за собою був спроможній доглядати, не скаржився, не прохав допомоги, помирати не збирався. Від ОСОБА_8 ніколи не чула щоб він хотів переписати майно на позивачів. В 2013 році ОСОБА_8 попрохав номер телефону її брати, щоб звернутися за допомогою по ремонту котла до її брата. Знає, що брат допомагав, грошей за роботу не брав, котел відремонтували. Десь в 2011 році допомагали ОСОБА_8 з дровима. ОСОБА_8 допомагали всі по родинному. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 також звертались до неї за допомогою. В сім'ї прийнято допомагати один одному. Стосовно смерті ОСОБА_8 їй відомо, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_7, причина смерті колото-різані рани. Похоронами займались всі, дівчата (позивачі) взяли на себе оформлення документів, вона з братом дала ОСОБА_6 кошти на похорони в сумі 4 000 грн., мати ОСОБА_18 дала 5 000 грн. В день коли помер ОСОБА_8, вона замість ОСОБА_19 пішла на роботу.В період з 2000 року по 2016 рік ОСОБА_8 безпомічним не був, сторонньої допомоги не потребував, не потребував опіки.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, заслухавши свідків, суд вважає, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, ОСОБА_21 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9, актовий запис №25, батьками є: батько ОСОБА_22, мати ОСОБА_23 (том№1, а.с.108).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, ОСОБА_24 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10, актовий запис №80, батьками є: батько ОСОБА_22, мати ОСОБА_23 (том№1, а.с.113).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, ОСОБА_25 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис №245, батьками є: батько ОСОБА_22, мати ОСОБА_23 (том№1, а.с.114).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, ОСОБА_24 та ОСОБА_26, одружились 28 березня 1961 року, актовий запис за №22, після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині - «ОСОБА_24», чоловіку - «ОСОБА_26» (том №1, а.с.112 зворотна сторона).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6, ОСОБА_25 та ОСОБА_27 одружились 21 серпня 1966 року, актовий запис за №29, після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині - «ОСОБА_25», чоловіку - «ОСОБА_27» (том №1, а.с.114 зворотна сторона).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № від 13 квітня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_28 та ОСОБА_29, одружились 26 лютого 1972 року, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - «ОСОБА_28», дружини - «ОСОБА_29» (том №1, а.с.129-130).

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 (відповідач), ОСОБА_7 (відповідач) та ОСОБА_9 є рідними сестрами.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_7, ОСОБА_30, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_11, батьками є: батько - ОСОБА_26, мати - ОСОБА_7 (том№1, а.с.110 зворотна сторона).

У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8, ОСОБА_30 та ОСОБА_31, одружились 17 листопада 1984 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №70, після укладення шлюбу, присвоєні прізвища чоловікові - ОСОБА_31, дружині - ОСОБА_31 (том №1, а.с.111).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_9, ОСОБА_32, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_12, батьками є: батько - ОСОБА_26, мати - ОСОБА_7 (том №1, а.с.8).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 13 липня 2016 року, ОСОБА_32 та ОСОБА_33, одружились 12 травня 1984 року, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - «ОСОБА_32», чоловіка - «ОСОБА_33» (том №1,а.с.9)

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 (позивач) та ОСОБА_1 (позивач) є рідними сестрами, їх мати ОСОБА_7 (відповідач-1).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_10, ОСОБА_8, народився ІНФОРМАЦІЯ_13, батьками є: батько - ОСОБА_28, мати - ОСОБА_9 (том №1, а.с.112).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 (том№1, а.с.107 зворотна сторона).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_12, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 40 років помер ОСОБА_8, про що 05 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис №180 (том №1, а.с.14).

Згідно Довідки про причину смерті (до форми №106 / о№336 видається для поховання) від 15 лютого 2016 року, причина смерті померлого ОСОБА_8 - множинні колото-різані поранення лівої пахвинної ділянки з ушкодженням судин (том №1, а.с.101).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що померлий ОСОБА_8 є рідним племінником ОСОБА_7 (відповідач-1) та ОСОБА_4 (відповідач-2), а позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є двоюрідним братом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_8 - будинок АДРЕСА_1.

26 лютого 2016 року ОСОБА_7 звернулась Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 (том №1, а.с.99).

12 липня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулись до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті двоюрідного брата - ОСОБА_8 (том. №1, а.с.106,107).

29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 (том №1, а.с.105).

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 заповіту на випадок своєї смерті не складав.

Згідно з частинами 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є спадкоємцями третьої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 племінника - ОСОБА_8.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зміна черговості одержання права на спадкування це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі№24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,п.5.2. надано відповідні роз'яснення, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Таким чином, позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є спадкоємцями п'ятої черги щодо майна померлого ОСОБА_34.

Звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування заявлених вимог, позивачі зазначили, що померлий брат ОСОБА_8 з 1996 року тяжко хворів і потребував сторонньої допомоги, яку вони постійно надавали, а тому прохали суд змінити порядок чергування.

Згідно листа Київської міської клінічної лікарні №5 від 16 лютого 2017 року №061/108-403, адміністрація Київської міської клінічної лікарні №5, повідомила, що гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 22 серпня 2006 року перебував на диспансерному обліку в амбулаторно-поліклінічному відділені Київського міського центру профілактики та боротьби зі СНІДом з діагнозом: ВІЛ-інфекція IV кл.ст. Залишкові зміни перенесеного туберкульозу (2015) у вигляді фіброзу одиничних петрифікатів в S 1,2 лівої легені. Хронічний гепатит аНСV+HBcor+. Орофаренгіальний кандиоз. З 19 жовтня 2010 року отримував антиретровірусну терапію (далі АРТ) по схемі: Зидовудин/Ламівудин+Ефавіренз та був знятий з січня 2011 року за неявку. 24 грудня 2012 року відновив АРТ за попередньою схемою. 05 травня 2015 року заміна схеми, у зв'язку з ліпоатрофією на Зидовудин та призначено АРТ за новою схемою: Тенофовір, Ламівудин, Ефавіренз. 21 червня 2016 року знятий з АРТ за неявкою. Лікарський засіб Флуконазол в таблетках по 100 мг приймав щоденно 1 р/д 14 днів з приводу орофаренгіального кандидоза. Всі лікарські засоби отримував безкоштовно. 23 серпня 2016 року знятий з диспансерного обліку, у зв'язку зі смертю пацієнта (том№1, а.с.160).

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району м. Києва від 23 лютого 2017 року №184 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований (до моменту смерті) за адресою: АДРЕСА_1 до лікарів Центру за медичною допомогою не звертався, медична документація (медична карта амбулаторного хворого ф-02/о) в лікувальному закладі відсутня (том№1, а.с.161).

Згідно Довідки №378069 від 28 квітня 2017 року Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним доглядом не перебуває. За медичною допомогою не звертався з 01 січня 2010 року (том№1,а.с.177).

Згідно листа №2997/01 від 12.12.2016 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 16 червня 1996 року по 17 липня 1996 року перебував в інфекційному відділені №1 Олександрівської клінічної лікарні м. Києва. Клінічний діагноз: вірусний гепатит В (НВsAg), перебіг середнього ступеня важкості. Вірусний гепатит С (anti HCV). В період з 01 січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 за медичною допомогою до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва не звертався та в базі даних лікарні не зареєстрований (том№2,а.с.56).

Згідно листа №061.200.01/227 від 31 березня 2017 року Київської міської туберкульозної лікарні №1 з диспансерним відділенням - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, перебував в КМТЛ№1 з ДВ на диспансерному обліку у період з 27 червня 2006 року по 29 вересня 2013 року з приводу захворювання на туберкульоз (том №1,а.с.179).

Крім того, згідно виписки з амбулаторної картки №13 хворого ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, останній знаходився на лікуванні в КМТЛ№1 з 27 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року. З 27 червня 2006 року по 06 жовтня 2006 року лікувався стаціонарно, з 19 жовтня 2006 року по 31 грудня 2006 року амбулаторно в КМТЛ№1. Обстежувався в вересні 2007 року, загострення туберкульозного процесу в легенях не виявлено. Приймав проти рецидивний курс, призначений в вересні, жовтні 2007 року, після чого на обстеження не з'являвся (том№2,а.с.63).

Згідно листа Деснянського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві від 14 липня 2017 року №6744/125/49-2017, повідомлено що в провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві дійсно перебувало кримінальне провадження №0001464 від 05.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. На даний час вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається з постанови слідчого Деснянського управління поліції в м. Києві Рубель К.В. про закриття кримінального провадження від 21.09.2016 року - у проваджені СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001464 від 05.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Під час досудового розслідування, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 приблизно о 22 год. 57 хв. було виявлено труп ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1, котрий скоїв самогубство. Даною постановою кримінальне провадження №0001464 від 05.02.2016 року. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення (том№1,а.с.201-2002).

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_13 на ім'я ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається наступне (том.№1,а.с.207):

-з 30 листопада 1993 року по 26 травня 1995 року ОСОБА_8 проходив воєнну службу;

-з 02 серпня 1995 року по 13 травня 1996 року ОСОБА_8 працював на Заводі залізобетонних виробів фірми панельного домобудування, на посаді «формувальник третього розряду», звільнений за власним бажанням;

-з 20 вересня 2001 року по 31 січня 2002 року ОСОБА_8 працював в ПП «Альянс» на посаді «інспектора охорони», звільнений за власним бажанням.

Згідно відповіді Деснянського районного центру зайнятості від 06 лютого 2017 року №23-596 - в період з 1995 року по 01 лютого 2016 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою у працевлаштуванні до Деснянського районного центру зайнятості не звертався (том №1,а.с.221).

Згідно Довідки серії 10ААА №118197 до акту огляду МСЕК ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 мав другу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання. Дата огляду 13.04.2010 року, огляд первинний Інвалідність встановлена на строк до 01 травня 2011 року. Дата чергового переогляду 13 квітня 2011 року. Матеріали справи не місять даних про продовження групи інвалідності.

Крім того, на підтвердження факту того, що позивачі протягом тривалого часу піклувались, матеріально забезпечували та надавали іншу допомогу спадкодавцю ОСОБА_8, позивачі надали суду копії квитанцій за оплату електроенергії, сплату земельного податку (том№1,а.с.208-219) та документи про організацію поховання (том№1,а.с.26-28,206).

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація цього обов'язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов'язок доказування покладається на сторони, у зв'язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, про те, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не надали суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 N 7, судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Враховуючи вище встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, про те, що позивачі не надали суду доказів того, що ОСОБА_8 не був спроможний своїми силами, через наявні у нього хвороби, фізично забезпечувати умови свого життя та, що він потребував стороннього догляду, допомоги і піклування.

Зокрема, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що померлий ОСОБА_8 проживав окремо у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Джерелом засобів його існування була робота та здача в оренду житла, що також підтверджується поясненнями сторін та показаннями свідків. Також, доводи позивачів про те, що спадкодавець ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої, починаючи з 1996 року - не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи, показаннями свідків.

Жодне з захворювань ОСОБА_8 не є таким, що з медичної точки зору безспірно вимагає постійної сторонньої допомоги, догляду та піклування та те, що сам ОСОБА_8 потребував такої допомоги. Зокрема, хвороба туберкульоз була в позитивній динаміці в стадії розсмоктування. Друга група інвалідності померлому продовжена не була, у зв'язку з неявкою на огляд. Щодо твердження позивачів про те, що вони надавали кошти для лікування ОСОБА_8 також спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, з листа Київської міської клінічної лікарні №5 вбачається, що всі лікарські засоби ОСОБА_8 отримував безкоштовно.

С дослідженої амбулаторної картки хворого ОСОБА_8 та іншої медичної документації, не вбачається приписів лікарів про необхідність надання сторонньої допомоги хворому ОСОБА_8 та те, що останній її потребував, та не міг самостійно себе обслуговувати.

Пояснення позивачів про те, що померлий, починаючи з 2012 року був безпомічним, не міг самостійно себе самостійно обслуговувати та боявся виходити з будинку не доведено належними та допустимими доказами та спростовано показаннями свідка, які зазначили, що ОСОБА_8 виходив збуднику, гуляв на подвір'ї та спілкувався з ними.

Крім того, з показань свідків вбачається, що померлий за власний рахунок в 2015 році зробив собі протезування зубів.

Також матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_8 потребуючи сторонньої допомоги звертався до відповідних соціальних установ з таким прохання та не надано доказів позивачами про те, що останній звертався за такою допомогою до них.

Суд критично відноситься до показань свідків сторони позивача в частині того, що ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, не виходив з будинку, боявся людей, оскільки показання свідків спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, поясненнями сторін та показаннями свідка ОСОБА_10

Квитанції на оплату електроенергії та сплату земельного податку, суд також не приймає до уваги, оскільки надані суду квитанції охоплюють період 2013-2016 роки, крім того, встановити хто саме сплачував та за чиї кошти здійснено плату неможливо, крім того квитанції не містять підпису та оформленні на ім'я ОСОБА_8

Сам факт організації та організації проведення поховання позивачами, не може свідчити про піклування та матеріальне забезпечення ОСОБА_8, а окрім того, з пояснень сторін у справі та показань свідків вбачається, що відповідач ОСОБА_4 також надавала матеріальну допомогу на поховання померлого.

Таким чином, сукупність вище перелічених доказів не свідчить про те, що ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим, він був неспроможним своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, враховуючи вимоги ст. 95 ЦПК України, суд критично відноситься до наданих сторонами копій Актів приймання-передачі грошових коштів, оскільки жодною із сторін не надано суду належним чином завірених копій Актів приймання-передачі, та/або не надано суду для огляду та завірення оригіналів вищевказаних Актів, що позбавляє можливості суд визнати їх як належними та допустимими доказами, та такий доказ не може братись судом до уваги.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, про те, що позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1 не надали суду доказів в обґрунтування позовних вимог.

Також, суд вважає, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

При таких обставинах, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,13,76-81,133,141,265 ЦПК України, ст.4,15,26,27,30,31,35,36,38,39,40,256,257,258,259,1264,1258,1259,1268,1269 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-тя особа - Головне територіального управління юстиції в місті Києві про зміну черговості спадкування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: