ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 621/896/17

Провадження № 22-ц/818/3355/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - територіальна громада Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області,

відповідач - приватне акціонерне товариство "Племінний завод "Червоний велетень",

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в складі судді Бібіка О.В. у цивільній справі за позовом до третя особа - про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, 19 березня 2018 року з уточненим позовом, до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 в ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що розташована в адміністративних межах Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, загальної площею - 4,2922 га, в тому числі рілля - 4,1877 га, сіножатті - 0,1045 га, яка належала спадкодавцю на підставі Протоколу № 4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» від 15 січня 2002 року про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» від 06.12.2003 про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 , який з 20 жовтня 1976 року по 10 травня 2002 року працював на Держплемзаводі «Червоний Велетень», правонаступником якого є ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», який на даний час перейменовано у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень».

01 квітня 1998 року ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» отримав Державний акт на право постійного користування землею серії 1-ХР №001133.

15 січня 2002 року загальними зборами членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» було прийнято рішення розподілити земельну ділянку площею 3544,0 га між 598 членами трудового колективу та пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай) згідно затвердженого списку, до якого було включено і батька ОСОБА_2 під № 522.

Згідно з п. 3 Протоколу № 2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» від 06 грудня 2003 року комісією по жеребкуванню було проведено розподіл земельних ділянок (паїв) між особами, які з поважних причин не змогли взяти участь у жеребкуванні, згідно з яким зареєстровано жеребок в протоколі і членами комісії поставлено підпис під власником. В додатку до Протоколу № 2 було ідентифіковано земельні частки (паї) та їх власників до якого, в тому числі під № 523 внесено ОСОБА_2 , за ним закріплено земельну ділянку (пай) під № НОМЕР_1 , загальною площею 4,2922 га, в тому числі рілля - 4,1877 га та сіножаті - 0,1045 га.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 був включений до списку осіб, які мають право на земельну часту (пай) він у зв`язку зі смертю не встиг одержати державний акт на право на земельну частку (пай).

Право ОСОБА_2 на земельну частку (пай) виникло у нього ще за життя і є його майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входить до складу спадщини.

За життя ОСОБА_2 був власником простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн в кількості 3540 штук ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень».

Після смерті батька, який заповіту не залишив, відкрилася спадщина за законом.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, є він, син померлого ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яку він, ОСОБА_1 , єдиний спадкоємець, прийняв у встановленому законом порядку, отримав свідоцтва про право на спадщину.

Вважає, що цивільне право батька ОСОБА_2 на земельну частку (пай) повинно перейти до нього по праву спадкування за законом.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень» про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовлено.

27 травня 2019 року ОСОБА_1 на зазначене рішення суду подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів на апеляційне оскарження посилається на обставини якими обґрунтовував позовні вимоги. Крім того, вважає, що суд в порушення норм процесуального права позбавив його можливості уточнити позовні вимог, оскільки підготовче провадження було проведено до 14 грудня 2017 року та позивачу було надано право на той час змінити предмет та підставу позову.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що батько за життя не набув права на земельну ділянку (пай), а мав лише право на приватизацію земельної ділянки.

Зазначає, що помилки державних органів при здійсненні процедури розпаювання не можуть бути підставою для позбавлення громадян прав, які вони отримали внаслідок фактично проведеної процедури розпаювання земельних ділянок.

Вважає порушенням норм процесуального права, що ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року відмовив в прийнятті уточненої позовної заяви, обґрунтовуючи тим, що уточнена позовна заява подана після закінчення підготовчого провадження.

В апеляційній скарзі звертає увагу апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог і дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 26 квітня 2003 року ЗК України встановив чіткий порядок для приватизації земель, які на 01 січня 2002 так і залишились у державній власності - а саме за нормами ст.ст. 25 та 118 ЗК України від 25 жовтня 2001. Отже, ОСОБА_2 мав право на приватизацію земельної ділянки, а не право на земельну частку (пай). Посилання позивача на те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), а також посилання на сертифікати на право на земельну частку (пай) є необґрунтованими, оскільки ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» не отримувало державний акт про право колективної власності на землю, а сертифікати не видавались. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи та наведених норм права, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягають.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Зміївського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2019 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год.40 хв. 23 липня 2019 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 11 т.1).

ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи, з 20 жовтня 1976 року по 10 травня 2002 року працював на Держплемзаводі «Червоний Велетень», правонаступником якого є ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», який на даний час перейменовано у ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що підтверджується копією трудової книжки. (а. с. 12,13-14).

За життя ОСОБА_2 був власником простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 в кількості 3540 шт. ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», що підтверджується копією сертифікату серії НОМЕР_3 . (а. с. 15 т.1).

Факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_2 підтверджується даними копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , де його батьком зазначено " ОСОБА_2 " (а. с 21 т.1).

Мати позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 . (а. с. 16 т.1).

ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. (а. с. 22, 23, 24, 25, 26 т.1).

01 квітня 1998 року ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» видано Державний акт на право постійного користування землею серії 1-ХР №001133, відповідно до якого останньому у постійне користування для ведення сільськогосподарського виробництва надано 4772,3 га землі в межах згідно з планом землекористування, відображеним на Державному акті. Вказаний Державний акт при видачі зареєстровано в Книзі державних актів на право постійного користування землею за № 99. (а. с. 139-146 т.1).

15 січня 2002 року проведено загальні збори членів трудового колективу ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» Зміївського району (Виписка з протоколу № 4 від 15.01.2002), на яких прийнято рішення: 1) погодити проект приватизації земель ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень»; 2) затвердити списки осіб трудового колективу та пенсіонерів, працюючих у ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень», які мають право на земельний пай у кількості 598 осіб. Серед цих 598 осіб був ОСОБА_2 (а. с. 28-46 т.1)

06 березня 2002 року 18 сесією 23 скликання Бірківської сільської ради прийнято рішення «Про надання згоди на передачу земель в колективну власність ВАТ «Племзавод «Червоний Велетень», яким вирішено, дати згоду на передачу в колективну власність ВАТ «Племзавод «Червоний Велетень» земель в кількості 3480 га, в томі числі ріллі - 2569 га, сінокоси - 139 га, пасовища - 772 га та затверджено список громадян, що мають право на отримання земельного паю в кількості 598 чоловік.( а. с. 171т.1).

30 жовтня 2002 року Зміївською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 280 «Про затвердження проекту приватизації земель Відкритого акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», 05 березня 2003 року Зміївською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 82 «Про внесення змін до розпорядження райдержадміністрації від 30 жовтня 02 року № 280 «Про затвердження проекту приватизації земель відкритого акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень». (а. с. 193 т.1)

06 грудня 2003 року були проведені збори власників земельних часток (паїв) ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» Зміївського району (Протокол № 2 від 06 грудня 2003 року), на яких прийнято рішення: 1) затвердити проект землеустрою щодо організації території - 598 земельних часток (паїв), в т.ч. ріллі та сіножатей ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень»; 2) провести розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування кожним землевласником. 3) Провести жеребкування, зареєструвати жеребок в протоколі і особисто поставити підпис кожним землевласником. В додатку до Протоколу №2 було ідентифіковано земельні частки (паї) та їх власників до якого, в тому числі, під №523 внесено ОСОБА_2 , за ним закріплено земельну ділянку (пай) під № НОМЕР_1 , загальною площею 4,2922 га, в тому числі рілля - 4,1877 га та сіножаті - 0,1045 га. (а. с. 172-191 т.1).

Так, 02 квітня 2004 року Зміївською районною державною адміністрацією прийнято Розпорядження № 165 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю», яким: 1) Затверджено технічну документацію по виділенню земельних часток (паїв) на землях колишнього ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» та оформленню права приватної власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3406,9 га; 2) Виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та дати дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам у кількості 556 осіб, серед яких ОСОБА_2 вже не значився. (а. с. 197 - 206 т.1).

За нормами ст.ст. 4, 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції на 01.04.1998) землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватись в колективну або приватну власність і надаватись у користування (ч. 3 ст. 4 ЗК); постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку (ч. 2 ст. 7 ЗК); правом на отримання земель у постійне користування серед іншого наділені сільськогосподарські підприємства і організації (ч. 4 ст. 7 ЗК).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З 01 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 № 2768-ПІ (п. 1 Прикінцевих положень ЗКУ від 25.10.2001), яким визнано таким, що втратив чинність Земельний кодекс України від 18.12.1990 (п. 2 Прикінцевих положень ЗКУ від 25.10.2001); встановлено такі форми власності на землю: приватна, комунальна та державна (ч. 3 ст. 78 ЗКУ від 25.10.2001); а також встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу (п. 3 Прикінцевих положень ЗКУ від 25.10.2001).

26 квітня 2003 набрав чинності Закон України від 03.04.2003 № 675-IV «Про внесення змін до Земельного кодексу України», яким пункт 8 розділу X «Перехідні положення» ЗКУ від 25.10.2001 доповнено абзацами згідно з якими, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 нього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4- 13, міститься узагальнена правова позиція згідно якої, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Тобто, спадкодавець мав право на приватизацію земельної ділянки, а не право на земельну частку (пай).

Матеріали справи не містять доказів, що 01 січня 2002 землі надані у користування ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» за Державним актом на право постійного користування землею серії 1-ХР №001133 передавались у колективну власність.

Також до 01 січня 2002 року право на земельну частку (пай) членами ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» не оформлялось, на що вказує відсутність у членів ВАТ «Племінний завод «Червоний велетень» сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Посилання ОСОБА_1 на те, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), а також посилання на сертифікати на право на земельну частку (пай) є помилковими, оскільки ПрАТ «Племінний завод «Червоний велетень» не отримало державний акт про право колективної власності на землю, а сертифікати не видавалися.

Таким чином, у спадкодавця позивача за життя не виникло право на земельну частку (пай).

Встановивши, що державний акт на право колективної власності на земельну ділянку не видавався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 на момент смерті не набув право на пай, у зв`язку з тим, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків,а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

ПАТ «Племінний завод «Червоний велетень» не видавався державний акт на право колективної власності на землю, а тому вважати, що процес паювання земель, які раніше перебували у постійному користуванні розпочався, немає підстав. Лише після закінчення встановленої законом процедури розпаювання, ОСОБА_1 мав би право звернутися до суду із вимогами щодо права ОСОБА_2 на пай у ПАТ «Племінний завод «Червоний велетень».

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічним доводам, викладеним позивачем у позові, та встановлені у справі фактичні обставини не спростовують. Висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи,ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року відмовлено у прийняти до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, 3-ті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерське господарство "Єва-Агро" про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, поданої 11 грудня 2018 року. Оголошено перерву у судовому засіданні до 11:00 год. 23 січня 2019 року. (а.с. 215-216 том 2).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як свідчать матеріали справи, відмовляючи в прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Червоний велетень», Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, 3-ті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерське господарство "Єва-Агро" про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, поданої 11 грудня 2018 року, суд правильно керувався нормами п. 2. ч. 2 ст. 49, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, та, встановивши, що ухвалою суду від 29 травня 2018 року закрито підготовче провадження в даній справі, відмовив у прийнятті уточненої позовної заяви.

Апеляційний судом порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова