Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 264/7504/15-ц

провадження № 61-34679св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - товариство з додатковою відповідальністю «Металургремонт»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна», Маріупольська міська рада Донецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. С., Мироненко І. П., Принцевської В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Металургремонт» (далі - ТДВ «Металургремонт»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна» (далі - ККП «КК «Західна»), Маріупольська міська рада Донецької області, про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 14 квітня 2014 року № 146/2 ТДВ «Металургремонт» було передано на праві власності дев'ятиповерхову будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 На підставі вказаного рішення відповідачем цей гуртожиток був узятий на баланс.

Зазначала, що у вказаному гуртожитку проживають більше 100 сімей, серед яких і її сім'я, які звернулись до Маріупольської міської ради Донецької області про приватизацію ними займаних приміщень. Маріупольська міська рада Донецької області задовольнила прохання мешканців і винесла з цього питання рішення, а саме: рішення від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 «Про прийняття в міську комунальну власність частини гуртожитку з майном по АДРЕСА_1 що знаходиться на балансі ТДВ «Металургремонт»; рішення від 10 липня 2014 року № 6/40-4452 «Про приватизацію кімнат у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1».

Вказаними рішеннями надано право усім мешканцям гуртожитку приватизувати займане ними житло, для чого на ТДВ «Металургремонт» покладено обов'язок передати зі свого балансу на баланс ККП «КК «Західна» будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1

Посилалась на те, що відповідач прийняв на себе зобов'язання про безоплатну передачу гуртожитку у власність територіальної громади м. Маріуполя Донецької області, про що свідчить лист директора ТДВ «Металургремонт». Незважаючи на вказане, відповідач ухиляється від передачі будівлі гуртожитку зі свого балансу на баланс ККП «КК «Західна» відповідно до рішення Маріупольської міської ради Донецької області. Про ухилення ТДВ «Металургремонт» підписати акт прийому-передачі гуртожитку свідчить лист директора департаменту міського майна Маріупольської міської ради Донецької області.

Внаслідок бездіяльності відповідача вона не має можливості реалізувати своє право на приватизацію житла у гуртожитку, яке вона займає.

Враховуючи вищевикладене просила суд зобов'язати ТДВ «Металургремонт» виконати рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 в частині передачі з балансу ТДВ «Металургремонт» на баланс ККП «КК «Західна» частини гуртожитку з майном, розташованого по АДРЕСА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2017 року у складі судді Васильченко О. Г. позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ТДВ «Металургремонт» виконати рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 в частині передачі з балансу ТДВ «Металургремонт» на баланс ККП «КК «Західна» частини гуртожитку з майном, розташованого по АДРЕСА_1 (за виключенням наступних приміщень: з літ. А2/п приміщення № 10, кімнати: 1, 2; з літ. А1/п приміщення №11, кімнати: 5, 4, сходова клітка I, вхід до підвалу а49; з літ. А1-2 I поверх приміщення № 1, кімнати: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, сходові клітки: I, II, VII; з літ. А2-2 приміщення № 12, кімната I, II поверх приміщення № 13, кімнати: 1, 2, 3, 4, 5, сходова клітка I, загальною площею 886,7 кв. м; з літ. А1-2 I поверх приміщення № 1, кімнати: 81, 82, 83, 84, загальною площею 17,3 кв.м), які знаходяться на балансі ТДВ «Металургремонт».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що невиконання ТДВ «Металургремонт» рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 порушило право позивача на приватизацію житла, а саме кімнати АДРЕСА_2 Враховуючи те, що рішення Маріупольської міської ради Донецької області є актом органу місцевого самоврядування, а тому слугує підставою для виникнення зобов'язання, яке повинно виконуватися відповідно до норм цивільного законодавства, є підстави для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2017 року апеляційну скаргу ТДВ «Металургремонт» задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що положенням Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено право громадян на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Враховуючи те, що спірний гуртожиток не передано на баланс державного або комунального підприємства, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки право позивача щодо приватизації кімнати не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 592/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що мотиви, з яких прийнято рішення апеляційного суду, не відповідають дійсності, матеріалам справи та діючому законодавству. Зазначає, що вона з сім'єю більше п'яти років безперервно проживає у квартирі АДРЕСА_2 на підставі ордеру, виданого в установленому законом порядку. Іншого житла вона не має.

Вказує, що спірний гуртожиток хоч і був раніше включений в процесі приватизації (корпоратизації) до статутного фонду ТДВ «Металургремонт», однак підлягає приватизації мешканцями вказаного гуртожитку відповідно до роз'яснення Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2012 року, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Також посилається на рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 як на нормативний акт, який підлягає обов'язковому виконанню на всій території дії цього документа всіма організаціями, підприємствами, установами та громадянами. Вказане рішення не скасовано та не оспорено.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ТДВ «Металургремонт»подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що мотиви і підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, які зазначені в касаційній скарзі, є безпідставними. Зазначає, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 вересня 1999 року ОСОБА_3 було отримано ордер № 810 на кімнату АДРЕСА_2 отримала. Вона зареєстрована в даному жилому приміщенні з 01 грудня 1999 року.

19 липня 2005 року ВАТ «Металургремонт», правонаступником якого є ТДВ «Металургремонт»,на підставі рішення Маріупольського міськвиконкому від 14 квітня 2004 року № 146/2 отримало у власність будівлю гуртожитку з підвалом і прибудовою, А-9, А'/п, А1-1, 6400,7 кв. м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2005 року серія НОМЕР_1)

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 липня 2005 року № 7849090 за ВАТ «Металургремонт» зареєстроване право власності на зазначений гуртожиток, форма власності колективна, частка 1/1.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16 грудня 2011 року та довідки АБ № 380577 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, організаційна форма відповідача - юридична особа, товариство з додатковою відповідальністю.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТДВ «Металургремонт» 21 лютого 2013 року загальними зборами вирішено продати будівлю гуртожитку АДРЕСА_1.

Рішенням Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 вирішено прийняти безкоштовно в міську комунальну власність частину гуртожитку з майном, розташованого по АДРЕСА_1 (за виключенням наступних приміщень: з літ. А2/п приміщення № 10, кімнати: 1, 2; з літ. А1/п приміщення №11, кімнати: 5, 4, сходова клітка I, вхід до підвалу а49; з літ. А1-2 I поверх приміщення № 1, кімнати: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, сходові клітки: I, II, VII; з літ. А2-2 приміщення № 12, кімната I, II поверх приміщення № 13, кімнати: 1, 2, 3, 4, 5, сходова клітка I, загальною площею 886,7 кв. м; з літ. А1-2 I поверх приміщення № 1, кімнати: 81, 82, 83, 84, загальною площею 17,3 кв.м), які знаходяться на балансі ТДВ «Металургремонт»; ТДВ «Металургремонт» - передати, а КП «Керуюча компанія «Західна» - прийняти на баланс частину гуртожитку, що належить підприємству-відповідачу.

10 липня 2014 року Маріупольська міська рада Донецької області ухвалила рішення № 6/40-4452 про надання дозволу на приватизацію мешканцям гуртожитку жилих кімнат, які вони займають.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилалась на те, що невиконання ТДВ «Металургремонт» рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/31-3816 порушує її право на приватизацію приміщення, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей закон поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є об'єктами прав державної та комунальної власності, і фактично проживають у них. Сфера дії цього закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктом права державної та комунальної власності.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла.

Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

Згідно пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Судами встановлено, що 19 липня 2005 року ВАТ «Металургремонт», правонаступником якого є ТДВ «Металургремонт», отримало у власність будівлю гуртожитку з підвалом і прибудовою в будинку АДРЕСА_1

У пунктах 5.1, 5.2 статуту ТДВ «Металургремонт» вказано, що власністю товариства є: майно, передане йому учасниками; отримані доходи; вироблена продукція, придбане майно іншого підприємства, організації, фізичної особи; інше майно. Джерелом формування майна товариства є грошові та інші внески засновників, доходи, одержані від реалізації продукції, а також від інших видів господарської діяльності, доходи від цінних паперів, кредити банків та інших кредиторів, інші джерела.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що, оскільки спірний гуртожиток перебуває у власності ТДВ «Металургремонт» та не був переданий на баланс територіальної громади, відсутні підстави для приватизації квартири позивачкою відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому що вказаний закон поширюється лише на гуртожитки, які є об'єктом права державної та комунальної власності.

Не можуть бути прийняти доводи касаційної скарги про те, що ТДВ «Металургремонт» зобов'язано передати спірний гуртожиток на баланс ККП «КК «Західна» відповідно до рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 26 листопада 2013 року № 6/21-3816, оскільки вона не може приватизувати кімнату у гуртожитку, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки (як об'єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ «Металургремонт» не надавало згоди на безоплатну передачу спірного гуртожитку до комунальної власності у встановленому чинним законодавством порядку.

Так, положенням статті 23 Закону України «Про господарській товариства» передбачено, що управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Згідно частини четвертої статті 80 ГК України товариством з додатковою відповідальністю є господарське товариство, статутний капітал якого поділений на частки визначених установчими документами розмірів і яке несе відповідальність за своїми зобов'язаннями власним майном, а в разі його недостатності учасники цього товариства несуть додаткову солідарну відповідальність у визначеному установчими документами однаково кратному розмірі до вкладу кожного з учасників.

Положенням статті 65 Закону України «Про господарській товариства» передбачено, що до товариства з додатковою відповідальністю застосовуються норми статей 4, 11, 52-64 цього закону з урахуванням особливостей, передбачених даною статтею.

Відповідно до положень статті 62 Закону України «Про господарській товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства.

Пунктом 6.1 статуту ТДВ «Металургремонт» передбачено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТДВ «Металургремонт» 21 лютого 2013 року загальними зборами вирішено продати будівлю гуртожитку АДРЕСА_1.

Без згоди власника гуртожитку, як вбачається з частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», його передача у власність територіальної громади можлива, однак лише за рішенням суду у випадку, якщо вона відбувається у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. При цьому з позовом має звертатися відповідна міська рада, якою було прийнято рішення про прийняття в комунальну власність гуртожитку, оскільки реалізація останнього покладає певні зобов'язання, в тому числі й фінансового характеру.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, не наділені правом на звернення до суду з позовами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, оскільки їх право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках носить похідний характер й виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не набула права на приватизацію кімнати у гуртожитку, який не прийнятий на баланс державного або комунального підприємства, а тому її права ТДВ «Металургремонт» порушено не було.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович