Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/14868/15-ц

провадження № 61-45466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року у складі судді: Яценко Н. О., та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Шахової О. В., Поліщук Н. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14 листопада 2013 року ОСОБА_3 передав за договором позики ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 15 січня 2014 року. Відповідач своєчасно не повернув суму позики і строк виконання зобов`язання було продовжено шляхом підписання 14 квітня 2014 року повторної розписки із зазначення суми позики у розмірі 50 000 доларів США і визначенням строку виконання моментом пред`явлення вимоги. 08 вересня 2014 року відповідачу цінним листом було направлено вимогу, на яку він не відреагував і станом на момент звернення з позовною заявою не виконав свої зобов`язання за договором позики.

ОСОБА_3 просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у розмірі 1 200 000 грн, що еквівалентно 50 000,00 доларів США .

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 1 200 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що 14 листопада 2013 року ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 15 січня 2014 року. Розпискою від 14 квітня 2014 року відповідач підтвердив про те, що прийняв у борг грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Проте змінив строк виконання на безстроковий термін. Кошти зобов`язується повернути за першою вимогою позивача ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що письмові розписки від 14 листопада 2013 року та від 14 квітня 2014 року укладені не ним. Також відповідач не спростував факту отримання від позивача 50 000 доларів США. Відповідач станом на день розгляду справи не виконав зобов`язання за договором позики, не повернув грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При відхиленні доводів апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що у суді апеляційної інстанції відповідачем та його представником не спростовано доводами та письмовими доказами обставини, встановлені судом під час розгляду справи. Відповідачем не доведено факт неукладення договорів позики, в ході розгляду справи відповідач не звертався з клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої чи графологічної експертизи. Таким чином, доводи ОСОБА_2 необґрунтовані, основані на припущеннях, не підтверджуються належними доказами

Аргументи учасників справи

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розписку від 14 листопада 2013 року він позивачу не давав та кошти в борг не брав. З розписки від 14 листопада 2013 року не зрозуміло, чому у ній зроблено допис від руки, не зазначено коли саме вона була зроблена та чому розписка з досить коротким текстом не була написана власноруч відповідачем. Стосовно розписки від 14 квітня 2014 року ОСОБА_2 зазначає, що вона була надана на суму 50 доларів США, про що зазначено прописом у самій розписці. Судом першої інстанції не було виявлено справжню правову природу наданих позивачем розписок та не ураховано, що договір позики є укладеним з моменту передання коштів позичальнику. Розписка від 14 квітня 2014 року не може свідчити про укладення договору позики на суму 50 000 доларів США, оскільки зазначена сума коштів за нею відповідачу не передавалась, про що свідчить і сам позивач. Суд зазначив, що на підтвердження своїх заперечень відповідачем не заявлено клопотань про призначення експертизи, таким чином, суди розцінюють як доказ тільки наявність клопотань позивача. Однак, жодної експертизи саме з вини позивача проведено не було.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Суди встановили, що 14 листопада 2013 року укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у борг грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до 15 січня 2014 року. Розпискою від 14 квітня 2014 року було підтверджено факт прийняття у борг грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США та визначено строк виконання зобов`язання моментом пред`явлення вимоги.

08 вересня 2014 року ОСОБА_3 направив відповідачу рекомендований лист з вимогою повернути кошти за договором позики, яку ОСОБА_2 отримав 18 вересня 2014 року, проте борг не повернув.

Встановивши отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, порушення ОСОБА_2 умов договору позики і не повернення отриманої грошової суми, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Аргумент касаційної скарги про те, що суди розцінили як доказ тільки наявність клопотань позивача про призначення експертизи, однак графологічна експертиза не проведена саме з вини позивача є необґрунтованими. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не заявлялися клопотання про призначення будь-якої експертизи у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков