__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5238/19
УХВАЛА

01.10.2019 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації, про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації, про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки,, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 13.11.2013 року, серія та номер 12710584, видане ОСОБА_1 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області на нежитлове приміщення площею 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 08.11.2013 р. номер 3355429, за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення площею 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 07.04.2014 р., серія та номер 20108320, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області Товариству зобмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса» на нежитлове приміщення площею 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 02.04.2014 р. номер 5256543 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса» на нежитлове приміщення площею 6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ,на користь Одеської міської ради, площею 0,1864 га, шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення площею 6 кв.м. та металевих навісів орієнтованою площею 150- 200 кв.м.;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса» та ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9605 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

У відповідності до вимог статті 187 ЦПК України, суд під час вирішення питання про відкриття провадження по справі, перевіряє чи підсудна справа суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Суд враховує, що поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є більш широке, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило даної норми розповсюджується на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З позову вбачається, що позивачем заявлені вимоги з приводу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак територіальна юрисдикція цієї справи встановлюється у відповідності до норм ч.1 ст.30 ЦПК України, а саме за місцем територіального розташування нерухомого майна.

Відповідно до листа Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за №2550/01-20 від 24.09.2019 року, встановлено, що вулиця АДРЕСА_3 , відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Одеси відноситься до території Малиновського району міста Одеси.

На підставі вищевикладеного, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються об`єктів нерухомого майна, розташованих на території Малиновського району міста Одеси, суд доходить до висновку, що справа Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Згідно з ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на вищевикладене, цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації, про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки, повинно бути передано на розгляд до Малиновського районного суду міста Одеси.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно ч.2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Передати цивільну справу №520/17462/19 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації, про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки, за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеси.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.