ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-315/11 Номер провадження 22-ц/814/2517/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

За участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві виділені матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Миронець О.К., в справі за поданням старшого державного виконавця управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенко С.В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника право власності на яке не зареєстроване належним чином,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенко С.В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Подання вмотивовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №4422393 з приводу стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь стягувачів, на загальну суму 7574640,20 гривень.

Боржник, являючись власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 235,4 кв.м., житловою площею 139,9 кв.м., площею 0,05 га за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано належним чином, не зареєстрував право власності на земельну ділянку відповідно умов договору іпотеки № 4392, № 4393 від 22 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Москівець В.А.

Так, Іпотекодавець зобов`язався зареєструвати право власності на земельну ділянку не пізніше 22 серпня 2008 року. Однак, станом на 25 червня 2019 року боржник ОСОБА_1 не здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку. Дана обставина унеможливлює проведення стягнення шляхом примусової реалізації домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 03:001:0185 належить ОСОБА_2 , яка була попереднім власником домоволодіння.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 травня 2019 року подання старшого державного виконавця управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенко С.В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника право власності на яке не зареєстроване належним чином задоволено.

Надано дозвіл на звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер 03:001:0185, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстроване належним чином боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 .

З даною ухвалою не погодився боржник ОСОБА_1 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Апелянт вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Вказує на те, що суд дійшов невірного висновку про можливість звернення стягнення на земельну ділянку, оскільки вона є предметом іпотеки. Питання про звернення стягнення на неї має бути вирішено виключно внаслідок звернення з такою вимогою іпотекодержателя. Не враховано висновки верховного суду України та попередніх судових рішень про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №4422393 з приводу стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь стягувачів, на загальну суму 7574640,20 гривень.

В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржник в органах ДПС на обліку не перебуває, згідно повідомлення з Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, відповідно до повідомлення Управління держпраці у Полтавської області великовантажна та інша технологічна техніка за боржником не зареєстрована, згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник серед власників цінних паперів не значиться, сільськогосподарська техніка в межах Полтавської області у боржника відсутня, відповідно до повідомлення з Агенства з ідентифікації і реєстрації тварин боржник як власник тварин в Єдиному державному реєстрі тварин не значиться, згідно відповіді Головного управління держгеокадастру у Полтавській області встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрована земельна ділянка площею 2,49 га, розташована у Диканському районі з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, згідно відповіді Щербанівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та є власником домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями площею 235,4 кв.м, житловою площею 139,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 . В Єдиному реєстрі відчужень об`єктів нерухомого майна наявна заборона на нерухоме майно (реєстраційний номер 7611112) де об`єктом обтяження є земельна ділянка площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , підставою обтяження є договір іпотеки № 4392, № 4393 від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Москівець В.А.

Відповідно до даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 03:001:0185 належить ОСОБА_2 , яка була попереднім власником домоволодіння.

Дана обставина унеможливлює проведення стягнення шляхом примусової реалізації домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять переконливі докази того, що земельна ділянка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , а вимоги про звернення стягнення на неї відповідають нормам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання обґрунтованості такого висновку місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З матеріалів справи вбачається, що за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями площею 235,4 кв.м, житловою площею 139,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому земельна ділянка з кадастровим номером 03:001: 0185 , для обслуговування вищевказаного будинку, належить ОСОБА_2 , яка була попереднім власником домоволодіння.

Житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка під ним з кадастровим номером 03:001: 0185 за адресою АДРЕСА_1 , перебувають в іпотеці згідно договору іпотеки №016726/6561/331605 від 22 липня 2008 року, номер запису про іпотеку 21652000 та 21652001 відповідно. Іпотекодержателем є ТОВ «Фінансова компанія «Авіастар».

Згідно умов договору іпотеки № 0016726/6561/331605 від 22 липня 2008 року встановлено, що іпотекодавеь ОСОБА_1 передав Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер 03:001:0185, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 22 липня 2008 року за реєстровим № 4387, зареєстрованого і реєстрі правочинів за №3036022. Право власності на земельну ділянку виникне у Іпотекодавця в майбутньому на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Іпотекодавець зобов`язався зареєструвати право власності на земельну ділянку не пізніше 22 серпня 2008 року. Однак, станом на 25 червня 2019 року боржник ОСОБА_1 не здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність заявником того факту, зо земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер 03:001:0185, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності боржнику ОСОБА_1

Вимога про отримання державним виконавцем дозволу на звернення стягнення на земельну ділянку відповідає вимогам ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків місцевого суду.

Заперечення апелянта в тій частині, що на земельну ділянку не може бути звернуто стягнення, з тих підстав, що вона є предметом іпотеки, і матиме місце порушення прав іпотекодержателя, також не спростовують правомірності висновків місцевого суду, так як його реалізація має бути здійснена з дозволу та за погодженням такого іпотекодержателя.

Предметом розгляду у даній справі є надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника за поданням державного виконавця, а не вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-890 від 14.12.2016 року в якій висловлено правову позицію про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим висновки Верховного суду України грунтувалися на вимогах попередньої редакції закону України « Про іпотеку» .( до 2016 року).

Ст. 50, 51 Закону України « Про виконавче провадження» ( в редакції закону від 2 червня 2016 року ) визначає виключні обставини за яких державний виконавець може звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог як іпотекодержателя так і інших стягувачів які не є іпотекодержателями.

Для звернення стягнення в обов`язковому порядку отримується письмова згода іпотекодержателів та є обов`язковою умова щодо дотримання положень Закону України "Про іпотеку".

Доводи апелянта про те, що реалізація предмета іпотеки може бути здійснена виключно за наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам закону про «Виконавче провадження» та «Про Іпотеку».

Є необґрунтованими і доводи апелянта в частині наявності в нього іншого майна на яке може бути звернення стягнення для виконання судових рішень., зокрема земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на відчуження якої діє мораторій ( п. 15 перехідних положень Земельного Кодексу).

Також висновки місцевого суду не спростовуються ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2019 року у справі № 6/552/124/19 ., в якій зроблено висновок лише про передчасність звернення державного виконавця з цим поданням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2019 року, та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що надання дозволу на реалізацію майна право власності на яке не зареєстровано за боржником не звільняє державного виконавця від виконання інших вимог , які стосуються реалізації предмета іпотеки.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук О.В. Чумак