Єдиний унікальний номер справи № 487/3097/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/1643/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю:

позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

представника позивачів - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 ухвалуЗаводського районного суду м. Миколаєва про забезпечення позову, яку постановлено 16 травня 2019 року, у приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва, під головуванням судді Карташевої Т.А., за заявою ОСОБА_2 , яка діє від свого імені, та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє від свого імені, та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 доОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району виконкому Миколаївської міської ради, про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє від свого імені, та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_4 , пред`явила позов до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, який обґрунтовували наступним.

02 листопада 2016 року (чоловік та батько позивачів) ОСОБА_9 та його мати- ОСОБА_5 , у простій письмовій формі, уклали між собою договір позики, відповідно до умов якогоЮ ОСОБА_9 передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 400 000 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 10 688 000 гривень, згідно курсу валют НБУ станом на 17 квітня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі і грошові кошти, передані ним у позику своїй матері.

У зв`язку з цим, та виходячи з того, що передані грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та, що до позивачів, як до спадкоємців першої черги з боку кредитора перейшло право вимоги за вищевказаним договором позики, ті пред`явили даний позов та просили борг повернути.

На вимогу ОСОБА_2 відповідач борг не повернула.

В травні 2019 року ОСОБА_2 , через свого представника, звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, належне відповідачеві, а саме:

- магазин продтоварів з кафетерієм, загальна площа 106,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- продтоварну базу (торгово-виробнича-складська), літ. А-3 (торгівельно-складський корпус) загальною площею 2361,3 кв.м; літ. Б-2 адміністративна будівля загальною площею 667,7 кв.м; Г-2 виробнича будівля з складськими приміщеннями загальною площею 1162,9 кв.м; літ. Д-1 гараж загальною площею 129,5 кв.м; літ. Ж-1 прохідна загальною площею 9,2 кв.м; літ. В трансформаторна підстанція загальною площею 52,7 кв.м; літ. Е вбиральня загальною площею 6,2 кв.м; літ. З навіс загальною площею 19,6 кв.м; літ. К навіс загальною площею 51,8 кв.м; №1,2 огорожа; №1,13 споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_4 , загальна площа 120,4 кв.м;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 , кадастровий №:08:045:0012, площею 0,0696 га, розташована в м. Миколаєві , обслуговуючий кооператив СТ «Вчитель »;

- нежитлові будівлі млинцевої та кулінарії, розташовані в АДРЕСА_6 ;

- нежитлові приміщення магазину з кафетерієм, розташовані в АДРЕСА_7 ;

- автомобіль марки FIAT NUOVA DOBLO, 2013 року випуску.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що до теперішнього часу згоди про добровільне повернення боргу з відповідачем не досягнуто та грошові кошти не повернуті.

За відповідачем зареєстроване вищевказане майно, загальна вартість якого становить 11 087 139 гривень.

Відповідно до інтернет-видання "Makler.ua", що займається розміщенням оголошень про продаж нерухомості, інтернет-видання "Avto.ria", яке розміщає оголошення про продаж автомобілів, три об`єкти нерухомого майна, що належать відповідачу: магазин продтоварів з кафетерієм, розташований в АДРЕСА_1 ; продтоварна база (торгово - виробнича -складська), розташована АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 вже знаходяться на продажу.

А оскільки існує велика вірогідність того, що ОСОБА_5 може розпорядитися належним їй нерухомим майном, чим може не те, що утруднити в подальшому виконання рішення суду, а й, взагалі, зробить неможливим виконання рішення суду, просили забезпечити позов у названий вище спосіб.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Постановлено накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 , в межах суми позову - 10 688 000 гривень, а саме:

- магазин продтоварів з кафетерієм, загальна площа 106,1 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності №21711701 від 16.05.2014 р.;

- продтоварну базу (торгово-виробнича-складська), літ. А-3 (торгівельно-складський корпус) загальною площею 2361,3 кв. м; літ. Б-2 адміністративна будівля загальною площею 667,7 кв. м; Г-2 виробнича будівля з складськими приміщеннями загальною площею 1162,9 кв. м; літ. Д-1 гараж загальною площею 129,5 кв. м; літ. Ж-1 прохідна загальною площею 9,2 кв. м; літ. В трансформаторна підстанція загальною площею 52,7 кв. м; літ. Е вбиральня загальною площею 6,2 кв. м; літ. З навіс загальною площею 19,6 кв. м; літ. К навіс загальною площею 51,8 кв. м; №1,2 огорожа; №1,13 споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , свідоцтво про право власності №17846443 від 17.02.2014 р.;

- квартиру АДРЕСА_4 , загальна площа 120,4 кв. м, що належить згідно з договором купівлі-продажу №1369 від 14.08.2018 р.;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 , кадастровий №:08:045:0012, площею 0,0696 га, розташована в м. Миколаєві, обслуговуючий кооператив СТ «Вчитель», що належить згідно з договором купівлі-продажу №982 від 30.07.2013 р.;

- нежитлові будівлі млинцевої та кулінарії, розташовані в АДРЕСА_6 , згідно договору дарування №4154 від 09.12.2004 р.;

- нежитлові приміщення магазину з кафетерієм, розташовані в АДРЕСА_7 , свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 24.12.2012 р.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2019 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року про забезпечення позову, шляхом вказівки по батькові власника нерухомого майна, на яке накладено арешт, ОСОБА_5 - « ОСОБА_5 », замість - « ОСОБА_5 ».

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, відповідач подала на неї апеляційну скаргу в якій, просила її скасувати та відмовити у клопотанні.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду обставинам справи, положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд постановив її у відповідності з нормами діючого законодавства.

Вирішуючи заяву таким чином як викладено в ухвалі, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, у майбутньому дійсно може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. ст. 4, 43 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладанням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії або забороною іншим особам вичиняти дії щодо предмета спору.

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Також, відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з виділених матеріалів, в квітні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє від свого імені, та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 пред`явила позов до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики в загальній сумі 10 688 000 гривень (а.с.2-8).

ОСОБА_5 на праві власності належить нежитлове приміщення магазину з кафетерієм за адресою: АДРЕСА_7 , нежитлові будівлі млинцевої та кулінарії за адресою: АДРЕСА_6, магазин продтоварів з кафетерієм за адресою : АДРЕСА_1, продтоварна база (торгово-виробнича-складська) за адресою: АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_4, земельна ділянка НОМЕР_3 в обслуговуючому кооперативі садівничому товаристві «Вчитель» в м. Миколаєві , вказані відомості підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.55-61). Загальна вартість вказаного майна становить відповідно до звітів про оцінку майна 10 854 379 гривень (а.с.63-68).

У зв`язку з цим, звернулася до суду за захистом свого та її дітей порушеного права, пред`явивши даний позов, який і на день постановлення забезпечувальної ухвали залишається невирішеним, в той час як протилежна сторона робить спроби розміщенням в інтернет-виданнях оголошень з приводу продажу частини нерухомого майна до вирішення справи.

За такого, колегія суддів вважає, що існує очевидна небезпека відчуження спірного нерухомого майна.

Щоб уникнути цього, і слід застосувати у визначеному позивачем обсязі заходи забезпечення позову.

На думку колегії суддів, з метою забезпечення позовних вимог, в основі яких знаходиться право позивачів на нерухоме майно, районним судом обґрунтовано вжито заходів забезпечення позову в межах суми позову, а обраний вид забезпечення позову є співмірним до позовних вимог і ніяким чином не порушує прав інших учасників процесу.

Отже, доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали суду, оскільки заборона будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо предмета спору, ні чим не порушує права відповідача, а є лише обмежувальними заходами встановленими законом, та необхідними для виконання рішення по даному спору .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

Т.В.Серебрякова

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2019 року