Справа № 303/4052/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.

за участі секретаря Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року, ухвалене суддею Довжанин В.М.,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі Банк), звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КF 50851 з додатками та доповненнями, відповідно до якого Банком було надано відповідачу кредит в розмірі 57 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 14.07.2023 року під 13,50% річних.

З моменту отримання кредиту боржник здійснював часткове погашення кредиту, проте допускав систематичні порушення встановленого кредитним договором графіку.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KF 50851 від 16.07.2008 року, між позивачем, позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № РО 94836 від 16 липня 2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.12.2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF 50851 від 16.07.2008 року в розмірі 16 440,36 доларів США та судові витрати.

Однак, зазначене рішення відповідачами не виконано і заборгованість за кредитним договором не сплачено.

Зазначав, що відповідно до п.7 кредитного договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Оскільки кредитний договір №KF 50851 від 16.07.2008 року діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, то позивач вважає, що має право нараховувати відсотки з 19.05.2015 року (дата, на яку Банком було сформовано розрахунок заборгованості в сумі 16 440,36 доларів США, яка була стягнута рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.12.2015) до поновного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, а саме не сплатила Банку кредит та відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 08.05.2018 року заборгувала Банку кошти в розмірі 23 036, 68 доларів США, що становить 605 638,72 грн (по курсу НБУ станом на 08.05.2018р.), з яких: 9 975, 95 доларів США, що становить 262 269, 63 грн - заборгованість по тілу кредиту; 7 086,11 доларів США, що становить 186 295,19 грн - заборгованість по відсотках; 5 974, 62 доларів США, що становить 157 073, 90 грн - пеня, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF 50851 від 16.07.2008 року в сумі 12 273,18 доларів США, що становить 322 664,25 грн (по курсу НБУ станом на 08.05.2018), з яких : 6 298,56 доларів США, що становить 165 590,35 грн., заборгованість по відсотках; 5 97462 доларів США, що становить 157 073,90 грн, пеня.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ТАСКОМБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки кредитний договір діє до повного виконання, Банк має право нараховувати відсотки також до повного виконання зобов`язань за кредитним договором; наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав чи виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за користування коштів і штрафних санкцій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ракущинець А.А., який апеляційну скаргу не визнав, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КF 50851 з додатками та доповненнями, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 57 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 14.07.2023 року під 13,50% річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KF 50851 від 16.07.2008 року, між позивачем, позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № РО 94836 від 16 липня 2008 року.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №КF 50851 від 16.07.2008, Банк звернувся до суду з позовом, за результатами розгляду якого рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.12.2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF 50851 від 16.07.2008 року в розмірі 16 440,36 доларів США, з яких : 15 552,58 доларів США, що еквівалентно 344 002,26 грн - заборгованість по кредиту, 882,78 доларів США, що еквівалентно 19 525,91 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5,00 доларів США, що еквівалентно 110,59 грн - пеня та судові витрати.

Посилаючись на те, що зазначене рішення суду відповідачами не виконано, позивач вважає, що позичальник та поручитель заборгували Банку кошти в загальній сумі 23 036, 68 доларів США, що становить 605 638,72 грн (по курсу НБУ станом на 08.05.2018р.), з яких: 9 975, 95 доларів США, що становить 262 269, 63 грн - заборгованість по тілу кредиту; 7 086,11 доларів США, що становить 186 295,19 грн - заборгованість по відсотках; 5 974, 62 доларів США, що становить 157 073, 90 грн - пеня.

У позовній заяві Банк просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №КF 50851 від 16.07.2008 року в сумі 12 273,18 доларів США, що становить 322 664,25 грн (по курсу НБУ станом на 08.05.2018), з яких : 6 298,56 доларів США, що становить 165 590,35 грн., заборгованість по відсотках; 5 97462 доларів США, що становить 157 073,90 грн, пеня.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно із графіком повернення кредиту, процентів, винагороди (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 14 липня 2023 року.

Згідно із пунктом 5.3.1 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, Банк має право списати з рахунків позичальника суму боргу на підставі свого наказу про примусову сплату боргового зобов`язання, звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) інше забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від поручителя (гаранта).

Згідно з пунктами 1, 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору від 16 липня 2008 року встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 13,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, який наданий до 14 липня 2023 року (пункт 1.2 цього договору).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

При цьому згідно із пунктом 1.3, 6.1, 6.2 кредитного договору, на випадок порушення позичальником строків повернення кредиту та/або процентів, сторони погодили сплату збільшеної процентної ставки у розмірі 23,5 % річних, а також сплату пені.

ПАТ «ВіЕс Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у травні 2015 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), 31 жовтня 2018 року (справа №14-318цс18).

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №14-318цс18) відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку, порука ОСОБА_2 відповідно до п.3.2 договору поруки припинилася, у зв`язку з пред`явленням ПАТ «ВіЕс Банк» вимоги до поручителя шляхом звернення до суду з позовом у травні 2015 року про стягнення кредитної заборгованості, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року задоволено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили і відповідачами було виконано у повному обсязі 23.08.2018 року, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.91-92).

Оскільки ПАТ «ВіЕс Банк» вимог про стягнення з боржника та поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді