ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/155/19 Справа № 208/5741/16 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В запереченнях ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року залишити в силі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості правонаступника позивача - ОСОБА_1.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості правонаступника позивача - ОСОБА_1.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, в тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.04.1991 року (а.с. 20), розташований на присадибній земельній ділянці площею 0, 15 га, яка належала померлому на праві власності згідно до Рішення Орджонікідзевської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27.07.1993 року за № 327 «про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» на підставі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.01.2007 року (а.с. 6-10).

Також, судом першої інстанції встановлено, що раніше ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме до 2007 року не були знайомі та лише за зверненням ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з приводу придбання в неї майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1, на присадибній земельній ділянці площею 0, 15 га, яке для досягнення цієї мити повинно бути було переоформлено та зареєстроване в передбаченому законодавством України порядку за відповідачкою, внаслідок вчинення саме ОСОБА_1 певних дій та процесуальних оформлень.

Діючи в межах гарантованих засад, сторони стверджують що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 -28.04.2007 року була досягнута домовленість про намір продажу вищезазначеного спірного майна належного ОСОБА_6, та отримання нею від ОСОБА_1 суми 2000 доларів США, як плату за зазначене майно, що підтверджене розпискою (а.с. 45).

Зі змісту розписки наданої ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1 судом першої інстанції встановлено, що на час досягнення домовленості між сторонами щодо умов договору, з приводу спірного майна - домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6 28.04.2007 року отримала від ОСОБА_1 2000 доларів США «…за продаваемый мною земельный участок и находящиеся на нем постройки в полном объеме…», будь-який зобов'язань щодо обов'язку вчинити певні дії з боку ОСОБА_6 на досягнення переходу права власності на зазначене майно, в тому числі укласти нотаріально посвідчений договір щодо продажу спірного майна, виготовлення документів необхідних для оформлення в передбаченому законом права власності на ОСОБА_6 в порядку спадкування, та оформлення переходу права власності на спірне майно на іншу особу, особисто ОСОБА_6 зі змісту розписки не брала, та такої домовленості у ній не відображено.

Окрім того з вищезазначеної розписки не вбачається будь-якого посилання на строк наміру продажу належного ОСОБА_6 майна, також в ній не зазначено осіб, якім ОСОБА_6 має намір продати належну їй земельну ділянку із будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Будь-яких інших доказів, що під час досягнення домовленості між ОСОБА_1 і ОСОБА_6, відповідачка взяла певні зобов'язання ,до суду не надано.

Згідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Тобто факт того, що ОСОБА_4 не ухилялася від виконання своїх зобов'язань та не перешкоджала ОСОБА_1 у реалізації свого права, яке виникло у нього на підставі досягнутих домовленостей між сторонами викладеними у розписці від 28.04.2007 року, на переоформлення домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, підтверджено в ході судового розгляду цивільної справи.

ОСОБА_4 не змінила місце проживання та реєстрації, починаючи з 24.05.2001 року і по час розгляду справи по суті, за адресою АДРЕСА_2, що підтверджено адресною довідкою (а.с. 25).

28.04.2007 року ОСОБА_4 видала довіреність на і'мя ОСОБА_1, посвідчену державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., яка зареєстрована в реєстрі за № 5-636, згідно до якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси в державних, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування форм власності в тому числі відповідному БТІ, ГАСК, ГлавАПУ управлінні земельних ресурсів, міськвиконкому міському та інших управліннях житлового господарства, органах пожежної безпеки, санепідемстанції, міськводоканалу, теплових мереж, міськелектромережі, газових господарств по всім питанням пов'язаним з реєстрацією та отриманням правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розпоряджатись, продати за ціну та на умовах на свій розсуд заставити, обміняти, здавати в оренду належним їй житловим будинком з приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 49).

Також надала ОСОБА_1 право розписуватись за неї, подавати заяви у відповідні органи та установи, в тому числі заяви про її сімейний стан та належність їй майна на праві особистої приватної власності, отримувати необхідні довідки та інші документи в тому числі витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довіку про відсутність обмежень та обтяжень на земельну ділянку в регіональній філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах, підписати попередній договір купівлі-продажу, договір купівлі-продажу, обміну, застави, оренд, отримати аванс, отримати гроші за проданий будинок та земельну ділянку отримувати дублікати усіх втрачених документів в тому числі дублікат цієї довіреності а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

Як вбачається зі змісту вищевказаної довіреності, строк дії довіреності викладений за текстом довіреності у п.3 «…Довіреність видана з правом передовіри строком на три роки і дійсна до двадцять восьмого квітня дві тисячі десятого року…».

Тобто в день оформлення нотаріальної довіреності на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_4 отримала від нього 2000 доларів США, в рахунок оплати за продаж домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, на реалізацію досягнутої між сторонами домовленісті відповідно до розписки.

Окрім того ,ОСОБА_4 передала ОСОБА_9 станом на 28.04.2007 року всі оригінали правовстановлюючих документів та технічну документацію на домоволодіння та земельну ділянку належні відповідачці в порядку спадкування після померлого ОСОБА_6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, як на реалізацію досягнутої між сторонами домовленістю, що підтверджено поясненнями та не заперечується сторонами у справі. Оригінали вищезазначених всіх документів знакодяться у ОСОБА_1.

З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей виданого на запит відповідачки як особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію № 33407409 від 13.03.2017 року вбачається, що 28.04.2007 року за реєстраційним № 5-635 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. від імені ОСОБА_6 була посвідчена довіреність на ім' я ОСОБА_1 на строк до 29.04.2010 року (а.с. 50-51).

Судом першої інстанції також встановлено, що 17 липня 2007 року ОСОБА_1 в порядку передоручення, видав довіреність гр. ОСОБА_10, посвідчену державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І. В. за реєстровим № 5-1029.

Згідно з цією довіреністю ОСОБА_1 довірив ОСОБА_11 розпоряджатися будинком, який належить ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, на досягнення результатів за договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідачкою виконані умови договору та не здійснювалися перешкоду у вчинені будь-яких дій (бездіяльності) на досягнення реалізації договору - переоформлення права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою АДРЕСА_1, з врахуванням довідки Новотаромської сільської ради Дніпровського району № 270 від 17.03.2017 року, що житловому будинку АДРЕСА_1, на який ОСОБА_1 переоформив особистий рахунок на ОСОБА_6, використовуючи надану йому довіреність відповідачкою, відбулася зміна нумерації будинку з 12 на 14-а.

Відповіно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст.611 ЦК України правовими наслідками порушення зобов'язання є: правові наслідки які настають у разі порушення зобов'язання, які встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом першої інстанції враховано, що відповідальність ОСОБА_4 мала б місце у разі доведення ОСОБА_1 винності дій або бездіяльності з її боку, в розумінні ст.ст. 571, 610, 611 ЦК України, як підставу нереалізації позивачем досягнутих домовленостей щодо переоформлення права власності на домоволодіння та земельну ділянку належну відповідачці, а саме житлового будинку АДРЕСА_1, на присадибній земельній ділянці площею 0, 15 Га, у визначений довіреністю строк, а саме до 28.04.2010 року (а.с. 49).

Візповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, будь-яких доказів на доведеність винності дій або бездіяльності ОСОБА_4, ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань за умовами домовленості досягнутої між сторонами 28.04.2007 року не встановлено.

Судом першої інстанції враховано, що домовленість яка виникла між сторонами 28.04.2007 року була обумовлена строком визначеним у довіреності виданою ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1 від 28.04.2007 року, згідно до якої визначений строк дії довіреності - три роки, тобто до 28.04.2010 року (а.с. 49).

Щодо посилань представника ОСОБА_1 про те, що строк дії довіреності є продовженим з врахуванням передоручення ОСОБА_1 своєї довіреності від імені ОСОБА_6, строком на три роки з часу її передоручення - 17.07.2007 року на ім'я ОСОБА_10.

ОСОБА_1 набув права та обов'язки на підставі договірної домовленості із ОСОБА_6, досягнутою між сторонами 28.04.2007 року, наміри сторін відображені в оформленій розпизці (а.с. 45), та довіреності (а.с. 49).

Строк дії домовленості ,досягнутої між сторонами, визначений строком довіреності, а саме - 3 роки (а.с. 49).

Згідно із даних витягу із Єдиного реєстру довіреностей вбачається, що 17.07.2007 року ОСОБА_1 проведено передоручення прав та обов'язків наділених його з боку ОСОБА_6 за довіреністю від 28.04.2007 року, шляхом видачі передоручення цих прав та обов'язків на ім'я ОСОБА_10, та зазначено що дія довіреності, виданої у порядку передоручення визначається датою - 08.04.2010 року.

Відповідно до ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана.

Таким чином, перебіг строку позовної давності повинен рахуватися зі строку довіреності, посвідченої внаслідок досягнутої між сторонами домовленості, що відповідає строку дії основної довіреності - 29.04.2010 року (а.с 50 запис 1.1.).

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2017 року ОСОБА_4 надала до суду заперечення на позовну заяву та просила застосувати загальну позовну давність.

ОСОБА_1 звернувся із позовом 13.09.2016 року заяв або клопотань щодо поновлення пропущеного строку на звернення із позовом, не подавав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів, суд першої інстанції дійшов до правильного та обгрунтованного висновку, що ОСОБА_1 звернувся за суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів із пропуском позовної давності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова