РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/2627/18

Провадження № 22-ц/4815/165/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Мичка І.М.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 05.11.2018

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю представників сторін: адвокатів Матвєєва С.О. та Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання зобов'язань припиненими та припинення обтяжень, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - ТзОВ "ФК «Вектор Плюс») про визнання зобов'язань припиненими та припинення обтяжень.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" про визнання зобов'язань припиненими та припинення обтяжень відмовлено.

ОСОБА_4 не погодилась з вказаним рішенням та в поданій апеляційній скарзі вважає його незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції помилково ототожнив поняття строку позовної давності та строку пред'явлення вимоги до спадкоємців. Так відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а в даному випадку іде мова про строк пред'явлення вимоги до кредиторів спадкодавця відповідно до ст. 1281 ЦК України. Тобто строк визначений ст. 256 ЦК України та ст. 1281 ЦК України за своєю правовою природою є різними правовими категоріями, виникають внаслідок різних та непов'язаних між собою юридично значущих обставин, в першому випадку виникнення права на позов за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В іншому випадку право на позов виникає внаслідок юридичного факту - смерті боржника.

Враховуючи викладене, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про тотожність понять "строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" (ст. 1281 ЦК України) та поняття "позовна давність" (ст. 256 ЦК України), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та як наслідок невідповідності висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи.

За наведених підстав, просила рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.11.2018 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТзОВ "ФК "Вектор Плюс", вважає доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 незаконними та необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, а також врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання зобов'язань припиненими та припинення обтяжень у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вказує, що правила ст. 12181 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк в межах якого іпотеко держатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність.

Зазначає, що спливу позовної давності, як підстави для припинення зобов'язання, норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають. Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Таким чином, вважає, що зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється. Зазначає, що аналогічне твердження міститься у постанові Верховного суду України від 15.05.2017 по справі 6-786цс17.

Крім того, вказує, що такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, Закон України "Про іпотеку" не передбачає.

Зазначає, що якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

У зв'язку з наведеним вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_4 адвокат Матвєєв С.О. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ТзОВ "ФК "Вектор Плюс"адвокат Левченко Я.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом 2 ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку".

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У зобов'язаннях, не пов'язаних з особою боржника, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом, що передбачено

Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, ст. 1281 ЦК України встановлено преклюзивні строки пред'явлення вимог кредитором до спадкоємців, у тому числі і по кредитних зобов'язаннях. Оскільки преклюзивні строки не поновлюються, наслідком пропуску визначеного статтею строку є позбавлення кредитора права вимоги, у тому числі у позасудовому порядку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27.11.2007 року між «ТАС - Комерцбанк» і ОСОБА_5, матір'ю позивачки, було укладено кредитний договір №1701/1107/71-077, відповідно до умов якого отримала кредит в сумі 27 000,00 ( двадцять сім тисяч) доларів США. (а.с.25-28).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АКБ»ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_5 був укладений Іпотечний Договір №1701/1107/71-077-Z-1, згідно з яким в заставу було передано квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.21-24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (мати позивачки) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.32). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира за адресою : АДРЕСА_1. Позивачка є дочкою померлої та прийняла спадщину, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я позивачки, на квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

28 листопада 2012 року ПАТ "Сведбанк" як правонаступник ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу було правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", уклало з ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" договір факторингу №15, за яким відповідач отримав право вимоги за кредитним договором №1701/1107/71-0711 від 27 листопада 2007 року, що був укладений між АКБ "ТАС-Комерцбанк" і ОСОБА_5 (а.с.11-16).

У лютому 2015 року ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" звернулись до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4, як до спадкоємця померлої ОСОБА_5, про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.06.2015 по справі № 569/36/15-ц позов задоволено частково. Дане рішення було скасовано судом апеляційної інстанції, рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року, яким ТзОВ "ФК "Вектор Плюс" у задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено, дане рішення набрало законної сили 12 лютого 2016 року.

При цьому, апеляційний суд, обґрунтовуючи своє рішення, зазначив, що ПАТ "Сведбанк" про смерть позичальника ОСОБА_5 дізнався щонайпізніше 15 жовтня 2012 року, тобто ще до укладення із позивачем договорів факторингу №15 та про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, а в суд із даним позовом ТОВ "ФК" Вектор Плюс" звернулось до спадкоємця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 лише 30 грудня 2014 року, тобто за межами шестимісячного строку встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тобто, відповідач, як кредитор спадкодавця ОСОБА_5, позбавляється права вимоги до спадкоємця ОСОБА_4, яка прийняла спадщину (а.с.7).

Зазначені обставини, що мають преюдиціальне значення по цій справі, встановлені чинним рішеннями у цивільній справі № 569/36/15-ц, при розгляді якої брали участь ті самі особи, а тому відповідно до правил ч. 4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

Зазначене свідчить про необґрунтованість твердження відповідача про недоведеність вказаних обставин.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про те, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки.

Колегія суддів вважає за необхідне враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми ст. 1281 ЦК України, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, провадження № 14-53цс18.

Так, касаційний суд зазначив, оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом п. 1 ч.1 ст. 593 ЦК України та ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

З огляду на це, колегія суддів вбачає наявність підстав для задоволення позову, для визнання зобов'язання за кредитним договором №1701/1107/71-0711 від 27 листопада 2007 року та похідними від нього іпотечним договором №1701/1107/71-0711-Z-1 від 27 листопада 2007 року припиненими, зокрема будь-яких обтяжень на кв. АДРЕСА_1.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність задоволення позову, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в сумі 1410 грн. та при подачі апеляційної скарги в сумі 2113,50 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання зобов'язань припиненими та припинення обтяжень задовольнити.

Визнати зобов'язання за кредитним договором №1701/1107/71-0711 від 27 листопада 2007 року та похідними від нього іпотечним договором №1701/1107/71-0711-Z-1 від 27 листопада 2007 року припиненими.

Припинити обтяження, які накладені на підставі іпотечного договору №1701/1107/71-0711-Z-1 від 27 листопада 2007 року на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (, проспект Степана Бандери, 28-а, м. Київ, індекс 04073) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 15.09.2005, адреса : АДРЕСА_3) судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору при подачі позову в розмірі 1410 грн. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 2113,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків