Справа № 136/670/19
провадження № 2/136/236/19
РІШЕННЯ

іменем України

"01" жовтня 2019 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємець першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в межах визначеного законодавцем строку, утім у видачі на її ім`я нотаріального акту на вищевказане нерухоме майно було відмовлено, оскільки заявником було пред`явлено документ на майно, що увійшло до складу спадкової маси, що не пройшло державну реєстрацію в компетентних органах, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк представник відповідача надав відзив до суду відповідно до якого позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника сільської ради.

Ухвалою суду від 08.04.2019 було витребувано за клопотанням представника позивача матеріали спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, утім останній надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Липовець померла ОСОБА_2 , на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 встановлено, що спадщина відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористалась позивач, надавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту в межах шестимісячного строку.

Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджено свідоцтвом про її народження та одруження (а.с.30). Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, яка спадщину прийняла, відтак вона їй належить.

30.09.2016 державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 Вказана відмова мотивована тим, що заявницею нотаріусу було пред`явлено документ, який не пройшов державну реєстрацію в компетентних органах, та не відповідає вимогам нормативно правових актів.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що 11.02.1998 завідувачем Липовецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок що розташований по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яке було зареєстроване в реєстрі за №37.

Згідно технічного паспорта на вищевказаний об`єкт нерухомості (інвентарна справа №23) встановлено, що власником житлового будинку був ОСОБА_3 (а.с.12-14).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, нежитлові приміщення та інше подібне майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Судом встановлено, що на ім`я спадкодавця 11.02.1998 за його життя було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний об`єкт нерухомого майна у порядку діючого законодавства, утім на ньому не проставлено відповідний штамп органами БТІ про реєстрацію об`єкта нерухомого майна. Утім не вчинення спадкодавцем вказаних дій не спростовують обставин, що у неї виникло право власності на вказане майно, незалежно від того, що не було проведено державну реєстрацію майна в органах БТІ, оскільки виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації на час виникнення даних правовідносин.

Зібрані у справі докази підтверджують належність майна спадкодавцеві як власнику, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняв, у тому числі у вигляді житлового будинку, що є предметом спору, отож вона йому належить, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості за наявності вищевказаних обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований.

Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову.

Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 200, 206, 259, 263, 265 - 269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (місце проживання: вул. Першотравнева, 1, с. Лукашова , Липовецький р-н , Вінницька обл. , 22525 ) про визнання права власності на спадкове майно за законом,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при пред`явленні позову згідно квитанції №0.0..1 від 05.04.2019, що становить 384, 20 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко