КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22-ц/824/9040/2019 Головуючий у 1-й інстанції:Корнієнко С.В.
362/6728/18 Доповідач - Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном та відшкодування шкоди,-

у с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивачі пред`явили вказаний позов до відповідача та зазначали, що вони користуються житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , але через утримання відповідачем за цією ж адресою великої собаки без забезпечення належних умов щодо обмеження пересування останньої по території двору, вони позбавленні можливості належним чином користуватися своїм житлом. Такими діями відповідача ним спричинена матеріальна та моральна шкода, яку вони просять відшкодувати, стягнувши з відповідача на користь позивача відповідно 3 423,29 грн. та 15 000 грн..

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов. Уважають, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права при розгляді справи. Не надано належної оцінки доказам, які були ними надані в обґрунтування позовних вимог щодо неналежного утримання відповідачем великої собаки, що є наслідком спричинення їм шкоди та створення відповідачем перешкод в користуванні нерухомістю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що утримує собаку у вольєрі, що є перешкодою для тварини самостійно пересуватися поза ним, а доводи позивачів про те, що собака постійно виходить з вольєра спростовується актом обстеження від 05.05.2018 року, яким підтверджено відсутність будь-яких отворів у вольєрі. У позові позивачі не вказали інформацію про захворювання для лікування якого були придбані медичні препарати вартістю 2 927,59 грн. та не обґрунтували, яким чином утримання ним собаки, стало причиною виникнення у позивачів певного захворювання, як і не вказали в чому саме полягає завдана їм моральна шкода .

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що за договорами купівлі-продажу квартири та частки земельної ділянки від 24.10.2006 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,120 га за цією ж адресою (а.с.9, 12).

Відповідно до акту розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 08.09.2006 року, у власності ОСОБА_5 , який продав свою земельну ділянку позивачеві ОСОБА_1 , а також громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуває земельна ділянка площею 0,03 га, що складає 1/4 частину загальної земельної ділянки площею 0,12 га за вказаною адресою (а.с.18).

З акту обстеження Калинівською селищною радою від 5 травня 2018 року місця проживання позивачів вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , у клітці утримується собака середніх розмірів.

За протоколами № 386061 від 16.07.2016 року та № 569402 від 9.09.2017 року про адміністративні правопорушення, складеними стосовно відповідача, убачається, що в його діях вбачалися ознаки ч.1 ст.154 КУпАП, щодо вільного пересування собаки у дворі та без намордника, проте, результатів розгляду зазначених протоколів в суді стороною позивачів суду надано не було.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачами неправомірності поведінки відповідача, пов`язаною з неналежним утриманням своєї тварини, та причинний зв`язок з нібито заподіяною шкодою, та його вину в цьому, а також обґрунтування такої шкоди, а також створення ним перешкод в користуванні позивачами нерухомістю.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивачі зазначали, що відповідач утримує собаку на земельній ділянці загального користування у саморобній споруді, яка має дефекти, пошкодження, у зв`язку з чим собака постійно виходить, що перешкоджає їм у користуванні ділянкою, а також малолітньому сину ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , унаслідок чого їм завдано матеріальної шкоди на придбання ліків та відправлення кореспонденції уповноваженим органам , а також моральну шкоду, пов`язану з постійними хвилюваннями через загрозу здоров`ю та життю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, на підтвердження позову позивачі надали відповідні документи, з яких убачається, що власником квартири за АДРЕСА_1 та земельної ділянкиплощею 0,120 га за цією ж адресою є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має право користування квартирою та земельною ділянкою. Відповідно до акту розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 08.09.2006 року, у власності ОСОБА_5 , який продав свою земельну ділянку позивачеві ОСОБА_1 , а також громадян ОСОБА_3 ( власник квартири АДРЕСА_5 ), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуває земельна ділянка площею 0,03 га, що складає 1/4 частину загальної земельної ділянки площею 0,12 га за вказаною адресою ( а.с.6-7,9-17,18).

03.08.2016 року та 27.03.2018 року ОСОБА_2 зверталась до голови Калинівської селищної ради зі скаргами щодо неналежного утримання відповідачем собаки на земельній ділянці, з яким у позивачів спільний двір (а.с.20,21).

16.07.2016 року та 29.09.2017 року інспекторами Васильківського відділу поліції були складені протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 № 386061 та № 569402 про порушення правил утримання собаки: за місцем проживання, ОСОБА_3 , належну йому собаки породи - вівчарка, вигулював без намордника 16.07.2016 року, 29.09.2017 року ОСОБА_3 дозволив своїй собаці вільно пересуватись у дворі загального користування, що призвело до незручностей з боку сусідів. З обома протоколами ОСОБА_3 був згоден, що ним було підтверджено і в суді апеляційної інстанції ( а.с.25-26).

Відповідно до Акту обстеження проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Калинівською селищною радою 05.08.2018 року, у ході перевірки встановлено, що за вказаною адресою розташований будинок, який розділено на чотирьох співвласників, є частина прилеглої території земельної ділянки загального користування ( сумісна власність). На землі сумісної власності знаходиться клітка з металевого каркасу, обтягнута сіткою-рабицею, у якій утримається собака середніх розмірів, яка належить сусідній родині ОСОБА_9 , що мешкають в цьому будинку в квартирі АДРЕСА_5 . Дана клітка розташована на проході шириною 3 метра 20 см, а сама клітка має розмір по ширині 1 метр 40 см, чим створює незручності для іншого співвласника родини ОСОБА_10 . У конструкції клітки наявні пошкодження (дірки), які усунуто шляхом кріплення металевими прутами. Комісія прийшла до висновку, що за вищевказаною адресою, дійсно розташована клітка на землях сумісної власності ( в загальному проході), у якій знаходиться собака, яка створює незручності, а саме: гавкає та кидається на осіб, що проходять повз неї ( а.с.23).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що утримує собаку у вольєрі, Актом обстеження, складеного Калинівською селищною радою 05.08.2018 року встановлено відсутність будь-яких отворів у вольєрі.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ст. 317,319 ЦК України).

Як убачається із матеріалів справи та підтверджується вищевказаними доказами, то дійсно у період 2016 року по серпень 2018 року, ОСОБА_11 утримував на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні сторін, собаку, так які пояснив ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції продовжує утримувати собаку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана зокрема: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Дозволяється утримувати:

домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування;

домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не

створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Отже, утримуючи собаку у місці загального користування, про що вказано в Акті Калинівської селищної ради від 05.08.2018 року, ОСОБА_3 порушував вимоги діючого законодавства, використовуючи право власності на шкоду правам позивачів та продовжує утримувати собаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачі, пред`являючи вимогу про відшкодування 3 423,29 грн. витрат, з яких 2 927,59 грн. витрат на купівлю медичних препаратів, які вони були вимушені придбавати через хвилювання щодо утримання відповідачем собаки, а інші витрати оплата поштових послуг та здійснення копій документів на звернення до інстанцій, на підтвердження понесення вказаних витрат надали чеки з аптечних пунктів, товарний чек від 19.07.2018 року на суму 300,00 грн. найменування послуги «ксерокопія» ( а.с. 37, 38).

Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження понесених ними витрат на лікування на предмет їх належності та достовірності відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України, колегія суддів не може їх визнати достатніми, так як відсутні докази того, що ліки, вказані в чеках, наданих позивачами у кількості 69 штук, були призначені їм лікарем з встановленням причинно-наслідкового зв`язку між захворюванням та утриманням відповідачем собаки. До того ж сума вартості ліків, указана в чеках не збігається з сумою пред`явленою позивачами, а самі чеки датовані лише періодом з 18.07.2018 року по 26.07.2018 року, що викликає сумніви у придбанні такої кількості препаратів за декілька днів. При цьому чек щодо здійснення ксерокопії не містить даних стосовно яких документів здійснювалось ксерокопіювання, а чеки про відправку звернень до державних установ, не вказують на те, що за ними були відправлені звернення, які стосуються даної справи.

Відповідно до положень ст.ст. 23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.. 23 ЦК України).

Верховний Суд України в п 9. Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вже зазначалось вище, то дійсно у період з 2016 по 2018 рік ОСОБА_3 незаконно утримував собаку в місці загального користування, яким є земельні ділянка, яка перебуває у спільному користуванні сторін, та продовжує утримувати її, унаслідок чого позивачі зазнали душевних стражданнях, які вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них самих, та членів їх сім`ї, відчували дискомфорт, унаслідок порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з тривалим доведенням факту неправомірності дій відповідача та зусиллями, необхідними для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням обставин, за яких цю шкоду зазнали позивачі, уважає, що сума по 2000,00 грн. кожному з позивачів, буде достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, невірно визначив правовідносини сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Вирішуючи вимогу про усунення зі сторони відповідача перешкод у користуванні ними житловим будинком і земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не утримувати собаку в саморобній споруді, що знаходиться на земельній ділянці загального користування, суд апеляційної інстанції уважає таку вимогу передчасною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 154 КУпАП передбачено, що тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях -

тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті -

тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від чотирьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ( ст. 254 КУпАП).

Згідно із ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і за частиною першою статті 154, за частиною другою статті 154 справи про адміністративні правопорушення розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів ( ст. 221 КУпАП).

Як убачається із матеріалів справи, то попри два складених протоколи відносно ОСОБА_3 про адміністративні правопорушення з його боку за ч. 1 ст. 154 КУпАП, відповідним органом будь-якого рішення не приймалось.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 попереджався про недопустимість порушення правил співжиття та незаконність його дій щодо утримання тварини (собаки) у місці загального користування, яким є земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні сторін, матеріали справи не містять. При цьому мається на увазі взагалі недопустимість утримання тварини, тобто незалежно від того буде утримуватись собака у споруді чи без неї.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, уважає за можливе даним судовим рішенням попередити ОСОБА_3 про недопустимість вчинення дій щодо утримання тварини (собаки) у місці загального користування, яким є земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні сторін за адресою: АДРЕСА_4 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном та відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) у відшкодування моральної шкоди по 2000,00 грн. кожному.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

М. І. Оніщук