ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7767/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

вимоги позивача - про стягнення коштів за договором та борговими розписками,

розглянув заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

09.09.2019 ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення пені за борговою розпискою в сумі 153 601 991 грн.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову. Посилаючись на те, що відповідач не вчиняє ніяких дій для повернення коштів за борговою розпискою і неодноразово прилюдно висловлював намір виїхати за кордон, позивач просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та три земельні ділянки з кадастровими номерами :004 : 0044 , :004:0045 , ь:004: 0059 , розташовані у с. Волосінь Макарівського р-ну Київської обл.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Згідно з положенням ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За загальним правилом, встановленим ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач зазначає, що відповідач є власником чотирьох об`єктів нерухомого майна, проте належних доказів, які б підтверджували цю обставину (Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, копій відповідних договорів тощо), суду не надано, а складений позивачем документ під назвою «Витяг з баз даних», який до того ж не містить жодних посилань на джерело інформації, суд не може покласти в обґрунтування ухвали про забезпечення позову.

Окрім того подана ОСОБА_1 позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а викладені у ній обставини та додані до позовної заяви докази не дозволяють суду на даний час пересвідчитися в існуванні між сторонами спору та обґрунтованості заявлених вимог (не зрозуміло, на якій з наданих розписок ґрунтуються вимоги; яким чином розрахована ціна позову та з чого вона складається).

З огляду на вищенаведене, суд не знайшов підстав для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: