Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 468/352/17-ц

провадження № 61-35591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Старогороженський дошкільний навчальний заклад «Малятко» (далі - Старогороженський ДНЗ «Малятко»)

третя особа без самостійних вимог - Старогороженська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, -

провівши у порядку спрощеного провадження розгляд справи за касаційною скаргою Старогороженського ДНЗ «Малятко» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Коломієць В. В., Лівінського І. В., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Старогороженського ДНЗ «Малятко» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 12 травня 2006 року він працював у Старогороженській сільській раді Баштанського району працівником по роботі з населенням, а з 06 липня 2009 року переведений на посаду сторожа Старогороженського ДНЗ «Малятко». 22 лютого 2017 року його було звільнено з посади сторожа на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. На думку позивача звільнення було незаконним та безпідставним, оскільки йому не було створено належні умови праці (працював на вулиці, враховуючи зимові морози, без можливості обігрітися). У зв`язку з хворобою він перебував на лікарняному з 06 лютого 2017 року по 10 лютого 2017 року, а також з 14 лютого 2017 року по 17 лютого 2017 року.

11 та 13 лютого 2017 року він просив надати йому відпустку за власний рахунок, оскільки погано себе почував, однак у нього відмовились приймати відповідну заяву. 13 лютого 2017 року керівництвом вказаного закладу було видано 2 накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за не вихід на робоче місце без поважних причин та неповідомлення про це адміністрації 11 та 13 лютого 2017 року, при цьому позивач зазначив, що він попереджав про свою відсутність на робочому місці адміністрацію. Після лікарняних він повинен був приступити до роботи 18 лютого 2017 року. У вказаний день о 17:00 годині він приїхав на роботу, однак не дочекавшись, що йому здадуть зміну, через декілька годин поїхав до дому. 18 лютого 2017 року керівництвом вказаного закладу було видано наказ №6-к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за не вихід на робоче місце без поважних причин та неповідомлення про це адміністрації. Наказом №7-к від 20 лютого 2017 року позивача було звільнено з роботи за теж саме порушення.

21 лютого 2017 року було проведено засідання профспілкового комітету Старогороженської сільської ради, який дав згоду на його звільнення. 22 лютого 2017 року наказом №9-к було скасовано наказ №7-к та видано новий наказ №10-к про його звільнення. Позивач вважає, що його звільнення було проведено з порушенням процедури отримання дозволу профспілкового органу на звільнення (без його особистої присутності або ж відповідної заяви, без відкладення розгляду подання про розірвання трудового договору з працівником). Крім того, вважає безпідставним застосування до нього одночасно двох дисциплінарних стягнень за одне неіснуюче порушення трудової дисципліни, що мало місце за вищевказаних обставин 18 лютого 2017 року, а також зазначає, що мало місце порушення строків видачі трудової книжки та проведення розрахунку, оскільки розрахунок з ним був проведений станом на 20 лютого 2017 року, при цьому лише 02 березня 2017 року його запросили для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, яку він отримав 15 березня 2017 року.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ №10-к від 22 лютого 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді сторожа Старогороженського дошкільного навчального закладу «Малятко» та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток з 20 лютого 2017 року по дату фактичного поновлення на посаді.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старогороженського дошкільного навчального закладу «Малятко» відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту відсутності позивача на роботі більше трьох годин 18 лютого 2017 року та у зв`язку з цим наявності передбачених законом підстав для його звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, а тому вважав, що позивача звільнено на законних підставах.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 на роботі у Старогороженському дошкільному навчальному закладі «Малятко» на посаді сторожа з 22 лютого 2017 року, в частині вимог до Старогороженського дошкільного навчального закладу «Малятко» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що профспілковим органом не дотримано процедуру отримання відповідного дозволу на розірвання трудового договору з позивачем.

Крім того, згідно з пунктом 1.3. Посадової інструкції сторожа, затвердженої наказом директора (завідувача) ДНЗ «Малятко» № 4 від 30 січня 2017 року, сторож звільняється директором (завідувачем) ДНЗ за погодженням із засновником дошкільного закладу - Старогороженською сільською радою. Між тим, звільнення позивача відбулось без такого погодження.

Також апеляційний суд вважав, що Старогороженський ДНЗ «Малятко» не є належним відповідачем за вимогами ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки заробітну плату працівникам Старогороженського ДНЗ «Малятко» виплачує Старогороженська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, яка є засновником даного навчального закладу, здійснює його управління, фінансування та матеріально-технічне забезпечення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд прийшов до висновку про порушення профспілковим комітетом процедури звільнення ОСОБА_1 як підставу для поновлення його на роботі, тоді як повинен був зупинити провадження та запитати згоду профспілкового комітету на звільнення позивача.

Крім того, апеляційний суд помилково керувався пунктом 1.3 Посадової інструкції сторожа, затвердженої наказом Старогороженського ДНЗ «Малятко», стосовно звільнення сторожа за погодженням з Старогороженською сільською радою, оскільки частиною третьою статті 31 Закону України «Про дошкільну освіту» визначено, що педагогічних та інших працівників дошкільного навчального закладу призначає та звільняє з посади його керівник.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 96 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позивачем направлено заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 06 липня 2009 року переведений на посаду сторожа Старогороженського ДНЗ «Малятко». 13 лютого 2017 року наказами №№ 4-к та 5-к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що 11 та 13 лютого 2017 року він не заступив на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію.

18 лютого 2017 року директором (завідувачем) Старогороженського ДНЗ «Малятко» видано наказ № 6-к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що він з 17:00 год до 22:00 год. не заступив на робоче місце без поважних причин та не повідомив про це адміністрацію, а 20 лютого 2017 року видано наказ № 7-к про звільнення позивача з роботи за аналогічне порушення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

22 лютого 2017 року наказ №6-к було скасовано наказом № 8-к. В цей же день наказом директора (завідувача) Старогороженського ДНЗ «Малятко» № 9-к було скасовано наказ № 7-к та видано новий наказ №10-к про звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України з тих же підстав, що зазначені в наказі № 7-к.

З пояснень директора (завідувача) Старогороженського ДНЗ вбачається, що накази № 6-к від 18 лютого 2017 року та № 7-к від 20 лютого 2017 року не були реалізовані (і цього не заперечує позивач) та їх подальше скасування пов`язане з порушенням передбаченого законом порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, щодо відсутності згоди профкому на звільнення та застосування двох заходів стягнення за одне і теж саме порушення трудової дисципліни.

Згідно графіка роботи працівників Старогороженського ДНЗ «Малятко» 18 лютого 2017 року ОСОБА_1 повинен був приступити до виконання своїх трудових обов`язків о 17:00 год. та працювати до 24:00 год.

18 лютого 2017 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 17:00 год. до 22:00 год., що підтверджується актом, складеним керівником Старогороженського ДНЗ «Малятко» ОСОБА_6, сільським головою ОСОБА_5 та сторожем клубу ОСОБА_4 , та поясненнями допитаного судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_4 . Крім того, факт прогулу позивача зафіксований у табелі обліку робочого часу за лютий 2017 року та підтверджується записами у Журналі здачі-приймання ДНЗ «Малятко» під охорону сторожами, відповідно до якого 18 лютого 2017 року у зв`язку з відсутністю позивача на роботі даний заклад було прийнято під охорону о 22:00 год. сторожем ОСОБА_4

Доказів поважності причин відсутності на роботі 18 лютого 2017 року позивачем не надано.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини 1 статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Статтею 142 КЗпП України встановлено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (частина 1 статті 147 КЗпП України).

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема в разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Суди вважали, що факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин 18 лютого 2017 року доведений.

Однак, статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в наданні згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопад 1992 року, згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не дотримані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або

уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення.

Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

З протоколу засідання профкому Старогороженської сільської ради, членом якого є позивач, вбачається, що 21 лютого 2017 року без участі позивача було проведено засідання профспілкового комітету Старогороженської сільської ради, де було задоволено подання відповідача від 20 лютого 2017 року та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 . При цьому представники відповідача та третьої особи не заперечували, що письмової згоди на проведення засідання профспілкового комітету позивач не надавав, докази його належного виклику на таке засідання у матеріалах справи відсутні, а сам ОСОБА_1 , як вбачається з технічного запису судового засідання 18 травня 2017 року не заперечував, що його у телефонному режимі повідомляли тільки про одне засідання профкому - призначене на 21 лютого 2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача з роботи проведено з порушеннями частини третьої статті 43 КЗпП України, оскільки подання Старогороженського ДНЗ «Малятко» розглянуто профкомом Старогороженської сільської ради за відсутності ОСОБА_1 та його відповідної письмової заяви, і згода профспілкового органу на звільнення є такою, що не має юридичного значення.

Крім того, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно частин першої, третьої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Сільський, селищний, міський голова зокрема забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету (частина четверта статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»)

Згідно частин 1 і 3 статті 31 Закону України «Про дошкільну освіту» трудові відносини у системі дошкільної освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Керівника закладу дошкільної освіти призначає на посаду та звільняє з посади засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган. Інших працівників закладу дошкільної освіти призначає на посади та звільняє з посад його керівник у порядку, передбаченому установчими документами закладу, відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.3 Посадової інструкції сторожа Старогороженського ДНЗ «Малятко» сторож призначається на посаду та звільняється директором (завідувачем) дошкільного навчального закладу за погодженням із засновником дошкільного закладу - Старогороженською сільською радою.

Таким чином, згода Старогороженської сільської ради (засновника Старогороженський ДНЗ «Малятко») є додатковою гарантією трудових прав позивача, а тому її відсутність є підставою для поновлення позивача на роботі.

Заява директора (завідувача) ДНЗ до голови сільради ОСОБА_5 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з резолюцією ОСОБА_5 про погодження такого звільнення не є належним та допустимим доказом згоди на це саме органу місцевого самоврядування.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без законних підстав, що свідчить про порушення його трудових прав, а тому він підлягає поновленню на посаді.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу Старогоженського ДНЗ «Малятко» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Старогороженського ДНЗ «Малятко» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді В. С. Жданова

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов