Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 357/5106/14-ц

провадження № 61-26203св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року в складі судді Голуб А. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., Суханової Є. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 лютого 2001 року по 06 травня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а фактично сторони стали проживати однією сім`єю ще з 2000 року. За час спільного проживання у шлюбі сторони за спільні кошти фактично побудували розпочатий будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому разом проживали. Будівництво житлового будинку, загальною площею 236,70 кв. м, житловою площею 177,6 кв. м та прибудова приміщення «б-3», розміром (6.30 х 1.47 м) до сараю було закінчено та введено в експлуатацію у 2007 році та на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно. Вважала, що указаний будинок є об`єктом права спільної власності подружжя, оскільки саме у період шлюбу сторони спільними зусиллями добудували цей будинок, оздобили його, провели комунікації, облаштували та зробили придатним для комфортного проживання.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати житловий будинок

АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 25/200 частини даного житлового будинку, вартістю 184 978,00 грн.

Дана справа переглядалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово.

Короткий зміст рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 13/100 частини вказаного житлового будинку, вартістю 184 978,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій (новий розгляд)

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідач розпочав та у подальшому проводив будівництво спірного житлового будинку до шлюбу з позивачем, а право власності на такий будинок у нього виникло під час шлюбу з позивачем. Разом з тим за час шлюбу сторони провели у спірному житловому будинку поліпшення та ремонтно-будівельні роботи, які призвели до збільшення ринкової вартості такого будинку, тому на підставі частини першої статті 62 СК України спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю. Проте спільною сумісною власністю такий будинок є лише на суму вартості будинку до його поліпшення подружжям, оскільки відповідач вкладав у будівництво вказаного будинку свої особисті кошти, які були набуті ним до шлюбу з позивачем, тому частка відповідача у спірному житловому будинку має бути збільшена.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У листопаді 2017 рокупредставник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, використані обставини та факти, що не є достовірними та які спростовуються висновком експертизи від 09 лютого

2015 року № СЕ-1-1-280/14, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що з 14 лютого 2001 року по 25 квітня 2014 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня

1995 року та договору дарування від 25 січня 1996 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку

АДРЕСА_1 , площею 20,2 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28 листопада 1995 року дозволено будівництво нового будинку замість старого розміром 12.6 х 11.09 + 7.91 х 3.2 м з покрівлею мансардного типу і продовжити його будівництво, сарай розміром 8.15 х 4.7 м, прибудова до сараю розміром 3.32 х 1.78 м, гараж розміром 6.25 х 3.7 м, гараж розміром 5.45 х 3.22 м.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 27 серпня 1996 року внесено зміни у правові документи на побудовані споруди: «пункт 3.2. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які проживають по АДРЕСА_1, сім`я 5 чол., мансарда розміром 12,8 х 6,35 + 6,0 х 5,57 м для коридору і трьох жилих кімнат, жила площа стала 179 кв. м. Прибудова до будинку розміром 1,5 х 2,0 м для опалювального котла».

Також встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 квітня 2007 року № 172 «Про впорядкування документів індивідуальних забудовників міста» внесено зміни у технічну документацію на побудовані споруди: «4.20. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , зменшення житлової площі будинку за рахунок перепланування приміщення 1-4. Житлова площа будинку стала - 177,60 кв. м, загальна площа - 236,70 кв. м. Прибудоване до сараю приміщення «63» розміром 6,30 х 1,47 м».

У період з серпня 1996 року по день укладення шлюбу між сторонами - 14 лютого 2001 року, загальна площа будинку не змінилась, змінилась лише житлова з

179,0 кв. м на 177,6 кв. м, за рахунок перебудови приміщення 1-4.

18 липня 2007 року складений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 площею 236,7 кв. м та житловою площею 177,6 кв. м; сараї «Б, б, б1, б3» гаражі «В, б2», даний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради

від 24 липня 2007 року № 315 «Про затвердження актів державних технічних комісій про прийняття в експлуатацію житлових будинків, господарських споруд індивідуальних забудовників міста».

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 вересня 2007 року, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 15 вересня 2007 року, на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24 липня 2007 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 236,7 кв. м та АДРЕСА_1 .

Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 09 лютого

2015 року ринкова вартість спірного житлового будинку станом на 28 січня

2015 року складала 1 698 857,00 грн, оціночна його вартість -1 457 619,00 грн. Вартість будівельних робіт з врахуванням вартості будівельних матеріалів з реконструкції та внутрішнього оздоблення приміщень житлового будинку станом на момент проведення дослідження складає 111 015,00 грн. У процентному співвідношенні вартість ремонтно-будівельних робіт по реконструкції та внутрішньому оздобленню житлового будинку до загальної вартості будинку складає 7,6%. Вартість будівельних, будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт у спірному житловому будинку, що були здійснені подружжям ОСОБА_2 в період з 14 лютого 2001 року по 26 квітня 2014 року, станом на момент проведення дослідження складає 62 851,00 грн. Проведення поліпшень та ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку, які були здійснені подружжям ОСОБА_2 у період з 14 лютого 2001 року по 26 квітня 2014 року, призвело до збільшення ринкової вартості вказаного житлового будинку.

Згідно із висновком додаткової судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 20 липня 2015 року ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у стані до моменту проведення поліпшень, описаному ОСОБА_1 , на момент виконання додаткової експертизи складає 1 344 929,00 грн, водночас оціночна вартість досліджуваного житлового будинку, що входить до складу домоволодіння за вищевказаною адресою, складає 1 102 842,00 грн. За результатами проведеного дослідження встановлено, що ринкова вартість зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд у технічному стані після проведення поліпшень подружжям ОСОБА_2 у період з 2001 року по 2014 рік на момент виконання додаткової експертизи складає 1 716 548,00 грн, водночас оціночна вартість досліджуваного житлового будинку, що входить до складу домоволодіння за вищевказаною адресою, складає 1 472 798,00 грн. Слід зазначити, що окремо визначена вартість житлового будинку вказана як оціночна, адже лише домоволодіння як комплекс будівель та споруд, який розташований на земельній ділянці, може мати ринкову вартість. Водночас, оціночна вартість житлового будинку розрахована на основі ринкової вартості всього домоволодіння та питомої ваги вартості кожної окремої будівлі в загальній вартості домоволодіння. За результатами проведеного дослідження встановлено, що оціночна вартість(визначена на базі ринкової вартості домоволодіння) житлового будинку АДРЕСА_1 у технічному стані до проведення поліпшень майна подружжям ОСОБА_2 у період з 14 лютого

2001 року по 26 квітня 2014 року, описаному ОСОБА_4 , буде ймовірно дорівнювати тій, що була визначена при розрахунку оціночної вартості досліджуваного будинку в стані після проведення поліпшень в дослідницькій частині по другому та четвертому питаннях, а саме 1 472 798 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 25 КпШС України, який діяв у період проведення основної частини будівництва, та статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України

2004 року, встановивши, що за час шлюбу сторони за спільні кошти провели у спірному житловому будинку поліпшення та ремонтно-будівельні роботи, які з урахуванням висновків судових будівельно-технічних експертиз від 09 лютого 2015 року та від 20 липня 2015 року призвели до збільшення ринкової вартості спірного житлового будинку, обґрунтовано вважав, що такий будинок у відповідності до частини першої статті 62 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим правильно вважав, що спільною сумісною власністю такий будинок є лише на суму вартості будинку до його поліпшення подружжям, оскільки відповідач вкладав у будівництво вказаного будинку свої особисті кошти, які були набуті ним до шлюбу з позивачем, тому частка відповідача у спірному житловому будинку має бути збільшена.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 30 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області

від 25 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська