Справа № 288/204/17
Провадження № 2/288/61/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7 селищної ради ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі Відповідач 1), ОСОБА_7 селищної ради Попільнянського району Житомирської області (далі Відповідач 2) про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло в якому вказує, що 30 квітня 2014 року Відповідач -1, на підставі дублікату ОСОБА_9 про право власності на житло, виданого 13 листопада 2009 року ОСОБА_7 селищною радою (далі ОСОБА_9), вчинив реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою смт.Попільня вул.Чапаєва,98 Попільнянського району Житомирської області.

Позивач дізнався про існування вказаного ОСОБА_9 в квітні 2016 року та вважає, що воно є недійсним, оскільки 20 лютого 1970 року між виконавчим комітетом ОСОБА_7 ради депутатів трудящих та Відповідачем -1, було укладено типовий договір про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до пяти включно та забудовник за вказаним договором зобовязувався побудувати одноповерховий житловий будинок площею 46.7 кв. метри. Проте, житлова площа будинку за адресою смт.Попільня вул.Чапаєва,98 Попільнянського району Житомирської області, зареєстрована в розмірі 60.3 м, що на 13.6 метра більше, ніж зобовязано договором.

Наведена обставина доводить те, що спірний житловий будинок та господарські споруди побудовані Відповідачем, без відповідного дозволу, без наявності належних документів, щодо відповідності вказаного будинку будівельно технічним нормам.

Позивач зазначає, що видача Відповідачу ОСОБА_9 про право власності на житло та в подальшому державна реєстрація даного житла порушує її законне право на проживання в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Так, 05 вересня 1971 року між Позивачем та ОСОБА_10 було укладено шлюб, у 1974 році ними було побудовано квартиру № 2 у житловому будинку № 98 по вул.Чапаєва в смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області та біля них побудувала квартиру № 1 рідна сестра чоловіка Позивача ОСОБА_4.

26 липня 2009 року, ОСОБА_10 помер.

Позивач проживає в квартирі № 2 на протязі 43 років, сплачує комунальні платежі за використаний природний газ, податок з будівель і земельної ренти, проводить страхування вказаної нерухомості.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок № 98 по вулиці Чапаєва в смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області, видане ОСОБА_4 13 листопада 2009 року ОСОБА_7 селищною радою.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представники в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_7 селищної ради в судовому засіданні, щодо розгляду справи поклався на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142829639 від 26 жовтня 2018 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою смт.Попільня вул.Вишнева,98 на підставі свідоцтва про право власності від 13 листопада 2009 року, виданого виконкомом ОСОБА_7 селищної ради є ОСОБА_4. /а.с.6, 128-130/

Відповідно до позовної заяви від 13 грудня 2016 року, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 селищна рада про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення житлового будинку та вивезення майна. /а.с.7/

Рішенням № 7 виконавчого комітету ОСОБА_7 ради трудящихся від 14 квітня 1969 року, надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 92 по вул.Чапаєва, площею 1070 кв.м., зобовязано забудовника ОСОБА_4, отримати до 05 травня 1969 року документацію на право будівництва житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці. /а.с.63, 124/

Як вбачається з Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з числом кімнат від однієї до пяти включно від 20 лютого 1970 року, надано ОСОБА_4, в подальшому «Забудовник» на право безстрокового користування земельну ділянку № 92 по вул.Чапаєва, загальною площею 1072 м2, згідно плану земельної ділянки, на наданій земельній ділянці Забудовник зобовязується побудувати одноповерховий житловий будинок, житловою площею 46.7 кв. метрів, з кількістю кімнат три. /а.с.5, 60-62, 121-123/

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ради № 182 від 23 жовтня 1986 року, в звязку з тим, що окремі громадяни смт.Попільня завершили будівництво житлових будинків в смт.Попільня, затверджено акти на завершене будівництво житлових будинків: - ОСОБА_4 вул.Чапаєва № 98 п/п 107.2 м.кв., ж/п 60.3 м.кв. /а.с.118/

Відповідно до Акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 ради народних депутатів № 182 від 23 жовтня 1986 року, прийомна комісія в присутності забудовника ОСОБА_4, оглянула предявлені до здачі будівлі, розташовані в домогосподарстві № 98 по вулиці Чапаєва в селищі Попільня, комісія постановила предявлене до здачі домогосподарство ОСОБА_4, розташоване по вул.Чапаєва під № 98 в селищі Попільня вважати прийнятим. /а.с.96-97, 98-99/

ОСОБА_4, жителька вул.Чапаєва,98, звернулась до селищного голови смт.Попільня з заявою від 17 серпня 2009 року та просила оформити право власності на житловий будинок та господарські будівлі. /а.с.59, 120/

Рішенням виконавчого комітету № 108 від 15 вересня 2009 року ОСОБА_7 селищної ради, розглянувши заяви жителів селища, вирішено оформити право власності на житловий будинок та господарчі будівлі смт.Попільня по вул.Чапаєва,98 за ОСОБА_4. /а.с.58, 119/

Як вбачається з дублікату ОСОБА_9 про право власності на житло від 13 листопада2009 року, ОСОБА_7 селищна рада посвідчує, що будинок, який знаходиться за адресою Житомирська область Попільнянський район смт.Попільня вул.Чапаєва будинок 98, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_4, будинок приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа будинку становить 107.2 кв.м., характеристика будинку та його обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною свідоцтва, яке видане згідно з рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ради від 15 вересня 2009 року № 108. /а.с.77/

Відповідно до довідки № 4718 від 31 жовтня 2018 року, виданої ОСОБА_7 селищною радою, ОСОБА_4 проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с.114/

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142829287 від 26 жовтня 2018 року, власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою смт.Попільня вул. Вишнева,92 є ОСОБА_11. /а.с.125-127/

Відповідно до заяви від 05 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до голови ОСОБА_7 селищної ради та просила надати їй інформацію щодо будинку в якому вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: - чи належав до державного фонду в період з 1974 року по 13 листопада 2009 року, будинок за адресою: смт.Попільня вул.Чапаєва (Вишнева),98. /а.с.151/

Згідно повідомлення від 13 вересня 2018 року № Д-931/02-10, ОСОБА_7 селищною радою повідомлено ОСОБА_2 про те, що інформацією щодо належності будинку за адресою : вул.Вишнева,98 в смт.Попільня до державного житлового фонду в період з 1974 року по 13 листопада 2009 року не володіє, рекомендовано звернутись до архівного відділу ОСОБА_7 РДА та Державного архіву Житомирської області. /а.с.150/

Відповідно до довідки № 1617 від 29 травня 2018 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_7 селищної ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23 квітня 1980 року. /а.с.152/

Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України, спеціальним нормативно правовим актом, який регулює правовідносини є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності врегульовано Главою 23 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судоми законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначається, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нормами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Згідно до пункту 2 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться на підставі: свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок № 98 по вулиці Чапаєва в смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області, виданого ОСОБА_4 13 листопада 2009 року ОСОБА_7 селищною радою та вказує, що видача Відповідачу ОСОБА_9 порушує її законне право на проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, Відповідач 1 отримала в 1969 році дозвіл на будівництво та побудувала житловий будинок, розташований в смт.Попільня вул.Чапаєва,98 Попільнянського району Житомирської області і зазначена в документах, як забудовник. В подальшому Відповідач 1 на підставі ОСОБА_9, виданого Відповідачем 2, здійснила державну реєстрацію своїх речових прав на вказане домогосподарство.

Слід зазначити, що Позивачем в позовній заяві не заявлено вимог про скасування рішення селищної ради в частині видачі Відповідачу 1 ОСОБА_9 про право власності на житло.

Також, Позивач зазначає, що вона проживає в квартирі № 2 на протязі 43 років, сплачує комунальні платежі за використаний природний газ, податок з будівель і земельної ренти та проводить страхування вказаної нерухомості, проте жодних підтверджень на обґрунтування наведених доводів, Позивачем під час судового розгляду справи не надано.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, пятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на Позивача покладено обов'язок з доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Позивач суду вказаних обставин не навів, фактичних підтверджень, щодо наявності порушення її прав оскаржуваним рішенням ОСОБА_7 селищної ради зі сторони Відповідачів, суду не надав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку Відповідачів, права власності чи законного володіння Позивача, створюють для Позивача перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_12