Ухвала

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 463/4173/19

провадження № 61-17457ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року, постановлену у складі судді Гирич С. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Ванівського Н. О., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача: Львівська міська рада, Департамент містобудування Львівської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову (до пред`явлення позову), в якій просила заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або іншим юридичним та/або фізичним особам на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проводити роботи по демонтажу будь-яких об`єктів, чи будівельні роботи із встановлення паркану на межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 чи фактичного встановлення меж між вказаними земельними ділянками у будь-який інший спосіб до вирішення по суті судової справи за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або іншим юридичним та/або фізичним особам на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проводити роботи по демонтажу елементів огорожі, чи будівельні роботи із встановлення паркану на межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійним та скасування, з часу оформлення, державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 402052 , виданого Львівським міським управлінням земельних ресурсів 18 квітня 2007 року, та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 477809 , виданого Львівським міським управлінням земельних ресурсів 23 листопада 2007 року щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року - без змін.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що існує реальна загроза порушення прав позивача у випадку невжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення, а також з того, що в забезпечення позову до вирішення судового спору слід застосувати заходи у вигляді заборони відповідачам та іншим юридичним або фізичним особам на їх замовленням проводити вищезазначені роботи, оскільки такий захід буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист.

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції змінити ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року, а саме доповнити її резолютивну частину, зазначивши відомості про заборону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або будь-яким іншим юридичним особам та/або фізичним особам на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 до вирішення по суті судової справи за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки та набрання рішенням у цій справі законної сили. В решті ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін. Крім того, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні її апеляційної скарги, а в решті - залишити без змін.

Зазначає, що у резолютивній частині ухвали не в повному обсязі відображено зміст прохальної частини її заяви про забезпечення позову, а саме не вказано про заборону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або будь-яким іншим юридичним та/або фізичним особам на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 до вирішення по суті справи за її позовом, з яким вона вже звернулась до Личаківського районного суду м. Львова. Вказує, що судами не досліджено всі фактичні обставини та докази у справі, не взято до уваги доповнення (уточнення) до заяви про забезпечення позову, що були нею подані.

У відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є: заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовними вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійсню таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суди встановили, що предметом розгляду у справі є спір про право власності на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .

22 травня 2019 року відповідачі намагалися перенести огорожу та демонтувати бетонні стовпи огорожі, яка розділяє указані земельні ділянки.

На даний час між співвласниками зазначених земельних ділянок існує спір щодо спільної межі між ділянками.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір з приводу спільної межі між земельними ділянками, а також те, що існує реальна загроза порушення прав позивача у випадку невжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони проводити роботи по демонтажу елементів огорожі чи будівельні роботи із встановлення паркану на межі між спірними земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , а також щодо фактичного встановлення меж між вказаними земельними ділянками у будь-який інший спосіб.

Будь-яких підтверджень того, що ОСОБА_1 дійсно зверталась до суду першої інстанції з доповненнями (уточненнями) до заяви про забезпечення позову до постановлення оскарженої ухвали, до касаційної скарги не долучено.

Разом із тим, частиною першою статті 156 ЦПК України передбачено, що за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача: Львівська міська рада, Департамент містобудування Львівської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельні ділянки.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко А. Ю. Зайцев В. П. Курило