"01" березня 2019 р.
Справа №642/4404/17
Провадження № 2/642/629/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бондаренка В.В.,

за участю секретаря Шаповал Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Жилкомсервіс» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач у вересні 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Жилкомсервіс» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 13/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири 140,4 кв.м., житлова 93,8кв.м), що підтверджується дублікатом свідоцтва право власності на житло, виданого 27.12.1999р. ЦПДЖФ Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської ради, реєстраційний № 4-99- 1512745. Поверхом вище знаходиться квартира №5, яка згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.02.2015 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_3 (1/2 частина) та неповнолітньому ОСОБА_6 (1/4 частина). У вказаній квартирі зареєстровані та фактично мешкають ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Протягом тривалого часу мешканці квартири №5 неналежним чином користуються своїм житлом, не приймають заходів для його утримання, що призводить до регулярного залиття квартири позивача. Так, залиття відбулось 21.03.2016, 21.05.2016, 07.08.2016, 07.09.2016, 11.09.2016, 10.11.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 10.12.2016, 22.12.2016, 09.01.2017. Факти залиттів та пошкоджень підтверджуються актами, які складені в довільній формі та підписані усіма сусідами, власники квартири №5 відмовились від їх підписання. З приводу фіксування факту залиття та складання акту залиття типової форми, передбаченої Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, позивач неодноразово звертався до начальника дільниці №27 КП «Жилкомсервіс», однак в складанні таких актів йому було відмовлено, що підтверджується відповідними заявами та листами-відповідями. Отже, додані до позову акти довільної форми є належними та допустимим доказами на підтвердження фактів залиття квартири ОСОБА_1 та пошкодження його майна. Неодноразове залиття його квартири мешканцями квартири №5 призвело до пошкодження житла позивача. Відповідні пошкодження зафіксовані наданими актами про залиття та Звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, №У102/17 від 03.03.2017, складеного ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ». За результатами обстеження квартири ОСОБА_1 експертом виявлені масові пошкодження штукатурного покриття, випадання фрагментів штукатурки, грибок на стелі та стінах в кухні і туалеті. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, вартість відновлювального ремонту належного позивачу житла з урахуванням зносу становить 9310,77 грн. Вартість оцінювання, сплаченого ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ», - 1500,00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №15 від 01.03.2017. Таким чином, загальний розмір спричиненої позивачу в результаті залиття квартири матеріальної шкоди становить 10810,77грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів як власників квартири №5, які зобовязані утримувати своє майно, використовувати його за призначенням, забезпечувати його збереження, ремонт, дотримуватись умов безпечної експлуатації технічного обладнання, таким чином, щоб не порушувати прав та інтересів інших осіб, а у випадку заподіяння шкоди третім особам через неналежне утримання свого майна, що в даному випадку і мало місце через протиправні винні дії відповідачів, зобовязані спільно відшкодувати спричинену шкоду. Крім того, протиправними винними діями відповідачів ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з пошкодженням його майна через неодноразові залиття, було порушено звичний спосіб життя, побуту, він вимушений мешкати в непридатних умовах (в квартирі - вологість, неприємний запах, пліснява), приймати заходи для захисту своїх прав, звернення до різноманітних установ, суду, для ремонту житла, витрачати на це додаткові кошти, в той час, коли відповідачі жодних дій з добровільного відшкодування шкоди, проведення ремонту не вчиняють. Все це спричиняє позивачу сильні душевні хвилювання, переживання, дискомфорт, погіршують настрій та спокій. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 30000,00 грн.

Ухвалою від 05 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

17 листопада 2017 року від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено про необґрунтованість викладених вимог, їх недоведеність. Так, зазначено, про те, що: 1) вул. Ярославського в м. Харкові взагалі не існує, 2) відповідач ОСОБА_3 ніколи не була зареєстрована за вказаною у позові адресою, а з січня 2015 року мешкає разом з донькою ОСОБА_6 у США, тобто є неналежним відповідачем, 3) з 2012 року за заявами мешканців квартири №3 жодних комісійних обстежень або експертних досліджень у кв. №5 з приводу виявлення причин залиттів кв. №3 та винуватців залиттів належним чином відповідно до закону не проводилося, пропозиції підписання актів до мешканців кв. №5 не надходило, 4) фальшивість наданих до позову актів про залиття у 2016-2017 рр. без дотримання вимог до процедури отримання та оформлення таких документів. Крім того, відповідач зазначає про неприязне ні стосунки між сторонами, наявність багатьох судових справ у Ленінському районному суді м. Харкова з приводу залиттів та ін.. до різних відповідачів, що свідчить про зловживання правом звернення до суду, намаганням незаконно заволодіти грошима відповідача. Також зазначає про відсутність належних доказів того, що відповідачі є співвласниками кв. №5 по вул. Ярославській в м. Харкові, відсутність належних доказів в обґрунтування позовних вимог, невідповідність складених актів про залиття вимогам наказу №76 від 17.05.2005 держкомітету України з питань ЖКГ, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207. Крім того, відповідач зазначає, про те, що позивачу належить лише 5,2 кв.м. у приміщеннях загального користування, він чинить перешкоди іншим у користуванні цими приміщеннями.

У судове засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на подані докази, зазначаючи про тривалий час розгляду даної справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву з проханням перенести судове засідання у звязку з неможливістю бути присутньою на судових засіданнях, які призначаються не на 09.00-11.00 годину, оскільки опікується школярем.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи в судове засідання також не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, враховуючи наявність письмових заперечень відповідача ОСОБА_2, вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність учасників провадження, які не зявилися, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. 211 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Позивач зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на житло РН №4-99-151745 від 27.12.1999 йому на праві приватної власності належить 13/100 частин комунальної квартири - приміщення квартири спільного заселення №3 в будинку №10 по вул. Ярославській в м. Харкові.

Протягом 2016-2017 років сталися залиття вказаної квартири, про що були складені акти від 21.03.2016, 21.05.2016, 07.08.2016, 07.09.2016, 11.09.2016, 10.11.2016, 12.11.2016, 16.11.2016, 10.12.2016, 22.12.2016, 09.01.2017. Вказані акти складені за підписом ОСОБА_1 та його сусідів мешканців будинку №3 по вул. Ярославській, 10 в м. Харкові, з відсутності власників та/або мешканців кв. №5 в зазначеному будинку.

З метою оцінювання завданої внаслідок вказаних залиттів матеріальної шкоди позивач звернувся до ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ».

03.03.2017 ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» складено звіт про незалежну оцінку вартості термального збитку, завданого власнику нерухомого майна №У102/17, згідно якого вона дорівнює 9300 грн. Вказаний звіт виконаний на підставі вищевказаних Актів про залиття, акту обстеження №У102/17 від 20.05.2016 та технічного паспорту.

У вищевказаному звіті зазначено особливі уточнення: в якості дати оцінки прийнята дата події 09.01.2017 (зазначена дата прийнята на підставі даних, наданих Замовником ОСОБА_1, і підтверджується Актом обстеження №б/н від 09.01.2017. Н підставі наданих Замовником відомостей (вказаних актів про залиття) оцінювач робить висновок, що залиття квартири відбувалися багато разів протягом тривалого часу. Відокремити збиток, нанесений конкретним фактом залиття, від шкоди, завданої іншими подіями, не представляється можливим, тому всі оціночні процедури проводяться за станом на дату обстеження, а величина матеріального збитку визначається в рамках даної роботи, відповідає величині матеріальних збитків, завданих власнику зазначеного обєкта нерухомості усіма подіями з моменту першого із зазначених подій 21.03.2016 до моменту крайньої події, що відбулася 09.01.2017.

Згідно наданої позивачем довідки з КП «Жилкомсервіс» №6457/2/07-05 від 27.03.2017, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 26.02.2015 вбачається, що по ј частині вказаної квартир належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а ОСОБА_3Ю, - Ѕ частина.

Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У частинах першій, другійст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз'яснень , які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодуванняшкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, внаслідок винних дій працівників підрядної організації КП «Жилкомсервіс», й в повній мірі дають підстави вважати, що між шкодою та діями підрядної організації КП «Жилкомсервіс» є безпосередній причинний зв'язок. Отже, в даному випадку наявні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, що свідчить про можливість настання цивільно-правової відповідальність відповідача у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Натомість, позивачем та його представником не надано суду доказів того, що залиття належної ОСОБА_1 квартири відбулося з вини відповідачів, і як наслідок, на них має бути покладена відповідальність за спричинену шкоду, взагалі не встановлені належними доказами розмір завданої шкоди, не конкретизовано ані в позові, а ні в судовому засіданні на питання суду, які саме пошкодження та розмір шкоди завдано кожним залиттям, а складені Акти про залиття не відповідають вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом №76 від 17.05.2005 держкомітету України з питань ЖКГ, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207, у звязку з чим не можуть бути належними та достатніми доказами в обґрунтування заявлених вимог.

Разом з тим, враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, у зв'язку із недоведеністю фактів порушення прав позивача з боку відповідачів, за захистом яких він звернувся до суду та, які могли бути підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76-84, 89, 141, 211, 247, 258-259,263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. ст.. 22, 386, 1166, 1199 ЦК України, ст.. 2, 4, 6, 8, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Жилкомсервіс» про стягнення матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий суддя В.В.Бондаренко