Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/9121/15-ц

провадження № 61-9251 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

представник відповідача - Ключинський Костянтин Леонідович,

треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року у складі судді Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), треті особи: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном, припинення обтяження нерухомого майна та заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 серпня 2011 року на прилюдних торгах він придбав нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

31 серпня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна, що було предметом іпотеки. Проведено повний розрахунок за придбану квартиру.

Вказував, що він не може скористатися своїм правом на реєстрацію права власності на вищевказану квартиру у зв`язку з тим, що ПАТ «ВіЕйБі Банк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та було іпотекодержателем по вказаному майну, не вчинило жодних дій, необхідних для виключення державним реєстраторам записів із Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, записів щодо припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та припинення заборони відчуження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , припинити обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом виключення запису з Державного реєстру іпотек щодо обтяження іпотекою вказаної квартири та припинити заборону на відчуження нерухомого майна шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчужувати вказану квартиру.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Припинено обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом виключення запису з Державного реєстру іпотек щодо однокімнатної квартири

АДРЕСА_1 .

Припинено заборону відчуження нерухомого майна шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження однокімнатної квартири

АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом іпотека квартири

АДРЕСА_1 припинилася, оскільки предмет іпотеки реалізовано (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»). Разом з цим, ПАТ «ВіЕйБі Банк» не було подано заяви на припинення іпотеки. Оскільки придбана позивачем квартира безпідставно перебувала під обтяженням, необхідно виключити запис із Державного реєстру іпотек щодо обтяження іпотекою вказаної квартири та припинити заборону на відчуження нерухомого майна шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В іншій частині позовні вимоги не підлягали задоволенню, так як право власності на спірну квартиру позивачем не зареєстровано.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року вирішено питання судових витрат.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 121,80 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно

розміру задоволених позовних вимог у силу положень частини першої

статті 88 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня

2016 року апеляційні скарги представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_5 , ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня

2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що підстав для зупинення провадження в указаній справі до перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не було, процесуальний статус сторін визначений правильно, а рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 01 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 754/9121/15-ц із Деснянського районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , вийшов за межі заявлених позовних вимог. Доводи заявника щодо пропуску строку позовної давності позивачем залишені судами без уваги. При цьому були підстави для зупинення провадження в указаній справі.

Учасники справи відзивів (заперечень) на касаційну скаргу до суду не надіслали.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

22 серпня 2011 року відбулися прилюдні торги з реазіцації предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколупроведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить

ОСОБА_3 , від 22 серпня 2011 року № 1011144/2,переможцем визнаний позивач - ОСОБА_1 (а. с. 5-6, т. 1).

31 серпня 2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого виконуючим обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 26серпня 2011 року, видала ОСОБА_1 свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна, що було предметом іпотеки, яким посвідчила, що йому належить на праві власності майно, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 3148 (а. с. 4).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку»іпотека припиняється,

у тому числі, у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» продаж предмета обтяження є підставою для припинення всіх існуючих забезпечувальних та публічних обтяжень щодо відповідного рухомого майна, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Правила, встановлені цією статтею, також застосовуються в разі реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах за рішенням суду.

Положеннями статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 05 липня 2004 року № 830, Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року №73/5 закріплено, що внесення записів до вказаного Реєстру здійснюється на підставі відповідних рішень суду або заяв обтяжувачів.

Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, щопісля припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що іпотека наквартиру

АДРЕСА_1 припиниласьпісля її реалізації на публічних торгах, а ПАТ «ВіЕйБі Банк» самостійно на неодноразові вимоги ОСОБА_1

у встановлений законом строк не подало відповідну заяву про припинення іпотеки (а. с. 8, 10, 12, т. 1).

Таким чином, рішення суду першої інстанції, яке залишено в силі ухвалою суду апеляційної інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено в межах позовних вимог, є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника про наявність підстав для зупинення провадження в указаній справі, оскільки такі вже були предметом розгляду у судах попередніх інстанцій, судові рішення набрали законної сили та мотивовано відхилені (а. с. 27-28, 123-124, т. 1).

Колегія суддів також звертає увагу на посилання заявника про сплив позовної давності та зазначає, що позовна давність до вимог за негаторним позовом (усунення перешкод у користуванні майном та усунення заборони) не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Негаторний позовможе бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

До аналогічної правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, провадження № 14-181цс18.

Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, матеріали справи не містять окремої письмової заяви відповідача про застосування судом положень частини третьої статті 267 ЦК України. При цьому зі змісту частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України заяву про сплив позовної давності може заявити лише сторона у справі, а не третя особа.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова