ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2672/19 Справа № 212/7368/17 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7368/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. об 11 годині 34 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зобов'язання укласти трудовий договір.

Позов обґрунтовано тим, що Акціонерне Товариство «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником державного підприємства «Криворізька теплоцентраль». З 16 жовтня 2014 року по 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», але у зв'язку із порушенням норм трудового законодавства України та умов Колективного договору роботодавцем (Генеральним директором ОСОБА_3.) була звільнена на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль», що допустила порушення норм трудового законодавства України, було відсторонено від займаної посади.

З 21 лютого 2017 року посаду керівника підприємства очолив ОСОБА_4 Відповідно до Наказу «Про внесення змін до штатного розкладу» № 496 від 24.10.2016 року на підприємстві була в наявності вакантна посада «провідного спеціаліста групи з претензійно-позовної роботи » у структурному підрозділі «Групи з претензійно-позовної роботи». 21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою на ім'я керівника підприємства про працевлаштування її на вакантну посаду «провідного спеціаліста групи з претензійно-позовної роботи» з 22 лютого 2017 року.

22 лютого 2017 року о 08 год. 00 хв. позивачка прибула до адміністративної будівлі Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», отримавши пропуск у пункті охорони, звернулася з оригіналами необхідних документів для працевлаштування до відділу кадрів підприємства, згідно вимог ч.2 ст.24 КЗпП України. Начальником відділу кадрів було повідомлено, що її заява перебуває у керівника підприємства, за результатами розгляду її буде повідомлено відповідно до норм чинного законодавства. Але станом на день звернення до суду, результати розгляду Відповідачем вищевказаної заяви невідомі. Окрім того, Позивачем зазначено, що з 2009 року вона є одинокою матір'ю, яка самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, через що потребує наявності роботи та отримання заробітної плати.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд зобов'язати Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» прийняти її на роботу на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи і укласти трудовий договір з 22 лютого 2017 року, а також стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на думку позивача, суд не надав належної оцінки тій обставині, що вона раніше вже працювала на даній посаді, а тому висновок про те, що її кваліфікація перешкоджає зайняттю такої посади є помилковим та не ґрунтується на законі. При цьому, позивач наголошує на тому, що вона є одинокою матір'ю, яка самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, а тому має додаткові гарантії при працевлаштуванні.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» - ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 16 жовтня 2014 року була прийнята на посаду спеціаліста з претензійно-позовної роботи у відділ зі стягнення заборгованості Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», та 03.02.2017 року була звільнена за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1, через канцелярію Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася із заявою на ім'я в.о. Генерального директора Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_6, в якій просила прийняти її на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи з 22 лютого 2017 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с. 7-16).

Згідно копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 має сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 - шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано 26.08.2009 року.

24 лютого 2017 року Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», на адресу ОСОБА_1 було направлено відповідь, в якій зазначено про те, що з питання отримання інформації про наявність вакантних посад Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» вона може звернутися до Криворізького міського центру зайнятості населення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відмова у прийнятті на роботу є незаконною, оскільки вона має відповідну кваліфікацію та досвід роботи на посаді спеціаліста з претензійно-позовної роботи у відділ зі стягнення заборгованості Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», ця посада у Державному підприємстві «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є АТ «Криворізька теплоцентраль», є вакантною, що є підставою для зобов'язання Генерального директора прийняти її на посаду спеціаліста з претензійно-позовної роботи у відділ зі стягнення заборгованості, шляхом укладення трудового договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач наголошував на тому, що ОСОБА_1 не може бути прийнята на роботу на посаду спеціаліста з претензійно-позовної роботи у відділ зі стягнення заборгованості АТ «Криворізька теплоцентраль», у зв'язку з тим, що відповідно до класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року №327, посада провідного спеціаліста групи претензійно-позовної роботи відносяться до професіоналів в галузі «Економіки», а ОСОБА_1 не є економістом, отримана нею професія відноситься до галузі «Правознавство».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов'язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо). Тобто, перелік обов'язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП України є вичерпним і такого обов'язку відповідач не порушував. Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 не пов'язана. Суд першої інстанції, встановивши, що рішення роботодавцем про відмову позивачу у прийнятті на роботу прийнято у зв'язку з відсутністю у позивача необхідної професійної освіти, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтовано відмова у прийнятті на роботу.

Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов'язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

Отже, сам факт звернення позивача до відповідача із заявою про прийняття на роботу не є підставою для зобов'язання відповідача укласти з нею трудовий договір, який, відповідно до положень статті 21 КЗпП України, потребує не лише згоди працівника, а й власника або уповноваженого ним органу.

ОСОБА_1 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов'язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо).

Відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 не пов'язана з дискримінаційною ознакою, а прийнята роботодавцем у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не може бути прийнята на роботу на посаду спеціаліста з претензійно-позовної роботи у відділ зі стягнення заборгованості АТ «Криворізька теплоцентраль», у зв'язку з тим, що відповідно до класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року №327, посада провідного спеціаліста групи претензійно-позовної роботи відносяться до професіоналів в галузі «Економіки», а ОСОБА_1 не є економістом, отримана нею професія відноситься до галузі «Правознавство», у зв'язку із чим порушення відповідачем вимог статті 22 КЗпП України не вбачається.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про відмову у прийнятті на роботу позивача, прийнято відповідно до положень трудового законодавства, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є одинокою матір'ю, яка самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, а тому має додаткові гарантії при працевлаштуванні, колегією суддів відхиляються, оскільки жодна норма КЗпП України не зобов'язує роботодавців працевлаштовувати одиноких матерів на посади для зайняття яких необхідна певна спеціалізація, якої претендент на цю посаду не має

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: