Номер провадження: 22-ц/813/5327/19
Номер справи місцевого суду: 500/7089/18
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2019 року ухвалене під головуванням судді Швеця В.М.

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми, який згодом був уточнений.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь загальну суму боргу 128404, 92 грн. та судові витрати в розмірі 1555, 96 грн., а всього - 129960,88 грн. Станом на 9 жовтня 2018 року рішення було частково виконано, стягнуто 58870, 15 грн., але залишилася заборгованість в сумі 71090, 73 грн. На підставі вказаного, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 : 282108, 35 грн. різниці в курсі долару США з часу прийняття рішення, 908208 грн. як 10% в місяць від суми заборгованості за період з січня 2014 року по жовтень 2018 року, 1500,00 грн. витрат на оплату оцінки майна, 1039,00 грн. витрат на виготовлення копій документів. Також просила стягнути з відповідача 25583, 62 грн. із її заробітної платні яку вона отримала в листопаді - грудні 2016 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2019 року, позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 9597,25 грн. відсотків річних, 87512,69 грн. збитків від інфляції, 2539,00 грн. судових витрат, а разом 99648 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 94коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в інший частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 971,10 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, і закрити провадження у справі, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права та прийняте без повного та всебічного розгляду справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_3 звернувшись до суду у жовтні 2018 року, пропустила строк позовної давності, що також вона зазначала і в суді першої інстанції, оскільки зобов`язання виникло 15 січня 2014 року, з моменту прийняття рішення. Також, ОСОБА_2 не погоджується зі стягненням відсотків річних та збитків від інфляції, а також з судовими витратами.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , скасувати, та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за грошовими зобов`язаннями у вигляді курсової різниці у розмірі 282108, 35 грн., посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначала, що суд дійшов помилкового висновку, що стягнення курсової різниці не підлягає задоволенню, так як наявні між сторонами грошові зобов`язання виникли в національній валюті України - гривні. Суд не надав належної уваги, на те, що грошові кошти бралися відповідно до розписок в доларах США.

У своєму відзиві ОСОБА_3 не погодилась з доводами ОСОБА_2 викладеними в апеляційній скарзі та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В судове засідання, призначене на 02 жовтня 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, ОСОБА_3 надала до суду клопотання, в якому просила слухати справу за її відсутність.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2014 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 загальну суму боргу 128404, 92 грн. та судові витрати в розмірі 1555, 96 грн., разом - 129960, 88 грн. (а.с.6)

Зобов`язання відповідачкою належним чином не виконувалося, тому утворилася заборгованість, згідно листа виконавчої служби, станом на 9 жовтня 2018 року залишок боргу склав 71090, 73 грн. (а.с.7).

Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст.11 ЦК України.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно зі ст. 625 ЦК України загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

ОСОБА_2 має грошове зобов`язання перед ОСОБА_3 , що підтверджує рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2014 року про стягнення з відповідачки на користь позивачки 129960, 88 грн. Вказане рішення суду є чинним.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції, зробив висновок про те, що тривале невиконання відповідачкою свого зобов`язання дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на те, що рішення суду не виконувалось належним чином, відповідачка порушила вказане грошове зобов`язання, а тому у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення курсової різниці суми боргу, судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що стягнення було визначено в валюті України, а законом передбачено лише стягнення інфляційних збитків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з тих підстав, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані саме не виконанням судового рішення, яким було стягнуто суму боргу в гривні.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

На підставі з`ясованих обставин та наданих доказів, суд у відповідності до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволеня позову ОСОБА_3 про стягнення суми інфляції та 3% річник у відповідності до ст. 625 ЦК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було застосовано строків позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах справи до суду першої інстанції звернулась ОСОБА_2 з заявою про застосування строків позовної давності саме до позовних вимог про стягнення різниці суми по збільшенню валютного курсу долара на залишок боргу та 10% річних по розпискам від 2012 року, за період з січня 2014 року.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що в задоволенні саме цих позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено.

До інших позовних вимог ОСОБА_2 не заявляла про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом стягнуті судові витрати безпідставно, та вони не підтверджуються жодними доказами, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, тому, що в матеріалах справи містяться докази понесення позивачкою судових витрат (а.с. 4, 17).

За таких підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, щосуд дійшов помилкового висновку, що стягнення курсової різниці не підлягає задоволенню, так як наявні між сторонами грошові зобов`язання виникли в національній валюті України - гривні, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки кредитор погодився із судовим рішенням, яким заборгованість стягнуто національній валюті України - гривні, і прийняв його виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 жовтня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________Л.А. Гірняк