Справа № 643/6091/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.
В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 24).
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, надала до суду заяву про проведення судового засідання за своєї відсутності, та просила застосувати строки позовної давності.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
17.05.2018 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Сугачовій О.О.
Ухвалою судді від 19.06.2018 року дана справа була передана за підсудністю до Шевченківського районного суду Харківської області.
10.09.2018 року дана справа надійшла до Шевченківського районного суду Харківської області, та розподілена судді Тордія Е.Н.
Ухвалою судді від 11.09.2018 року дана справа була передана за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.
17.10.2018 року вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 19.10.2018 року було прийнято до розгляду позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
20.12.2018 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, та спрямовано запит до ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання до суду розширеного розрахунку заборгованості відповідача, відповідь на який надійшов до суду 11.01.2019 року.
Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судовим розглядом встановлено, що 24 січня 2006 року відповідач звернулась до банку з метою отримання кредиту, у звязку з чим 03.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір шляхом підписання заяви, згідно з якою відповідач ознайомилась з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку, та відповідач погодилась, що вказана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами становить між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг.
Вказаним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У звязку з укладенням шлюбу прізвище відповідача змінено з «Гетти» на «Колкова».
Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Встановлено, що за умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 30% на рік, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році.
Судом встановлено, що заява про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходила, відповідач користувалася карткою, що підтверджується випискою з рахунку. Доказів, що вказаний договір є не чинним або не дійсним, то суду надано не було.
Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Розрахунок заборгованості за кредитом, наведений позивачем в таблиці, який перевірено судом та вважає його що він відповідачем не спростований. При цьому, суд вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне
застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.
Разом з тим відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.
З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 17 травня 2018 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому у поєднанні з приписами п. 7 Розділу ХІІІ Перехідних положень до чинного ЦК України в редакції від 15.12.2017 про те, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_2 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, - за відсутності постанови ОСОБА_2 Верховного Суду про відступлення від такого висновку, ухваленого раніше Верховним Судом України, - правові висновки Верховного Суду України вважаються чинними і обов'язковими до застосування.
При цьому в межах заявленого позову, суду слід з'ясувати строк дії картки, а також встановити права та обов'язки сторін стосовно повернення кредиту згідно до Умов надання банківських послуг.
Як вбачається з підписаної заяви відповідачем, строї дії картки становить - 2 роки, та зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
Разом з тим, до позовної заяви позивачем не було додано Умови надання банківських послуг, які містили би положення щодо збільшення строку позовної давності, або окремий договір щодо цього. При цьому, у заяві від 03.02. 2006 року зазначено, що відповідач ознайомилася з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку, які разом з заявою складають між сторонами договір про надання банківських послуг.
Також позивачем додано до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-15), які були затверджені наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256, а договір про надання банківських послуг було укладено між сторонами у лютому 2006 року.
Крім того, зазначені Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2016 року № 6-2320цс16.
Разом з тим, вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, суд встановив, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а саме 17.05.2018 року, а останні платежі на погашення кредиту відповідачем були здійснені 15.11.2012 року та 11.12.2012 року, що підтверджується наданою до суду випискою, та строк дії кредитної картки встановлений на 2 роки, а доказів збільшення строків позовної давності до суду надано не було.
При цьому, судом враховано, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови, що передбачають збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України.
За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 261-264, 526, 554, 629, ч. 1, ст. ст. 1048,1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач ОСОБА_1, місцезнаходження: м. Харків, вул. Березівська, буд. 39, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ