Номер провадження 2/754/1123/19
Справа №754/255/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретарів судового засідання Малинки А.Ю., Гайворонського В.М.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі за текстом - Банк, ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов Кредитного договору №380/311/07-А від 02.04.2007 року. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідно до умов Кредитного договору, Банк надає Відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 36 396 дол. США 00 центів, зі сплатою позичальником 11,00 % процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01.04.2014 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед Позичальником виконав. Кредитним договором встановлено, що Позичальник зобов'язаний погашати Кредитору Кредит, сплачувати проценти та комісії, неустойку (пеню, штраф) в строки, встановлені цим Договором. Відповідно до Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строків погашення Кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, Позичальник сплачує Кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим Договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Однак Позичальником не було виконано свої зобов'язання за Кредитним договором перед Банком. В результаті порушення умов Кредитного договору №380/311/07-А від 02.04.2007 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складається з: простроченої заборгованості у розмірі 31146 дол. США 89 центів, що еквівалентно 841 399,91 грн., простроченої заборгованість по нарахованих % 27 823 дол. США 79 центів, що еквівалентно 751 629,92 грн., отже, загальна сума заборгованості Позичальника становить 58 970 дол. США 68 центів, що станом на 30.11.2017 року за курсом НБУ еквівалентно 1 593 029,82 грн.

Ухвалою від 10.01.2018 року вказаний вище позов залишено без руху.

У зв'язку з усуненням позивачем недоліків позову ухвалою від 29.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 25.09.2018 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою від 26.11.2018 року, за клопотанням відповідача витребувано від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області інформацію щодо того, коли було відкрито виконавче провадження по заяві АКБ СР «Укрсоцбанк» до боржника ОСОБА_1 та на підставі яких документів; інформацію щодо того, коли саме Відділом була винесена постанова про закриття виконавчого провадження по справі з кредитором АКБ СР «Укрсоцбанк» і боржником ОСОБА_1; належним чином завірену постанову Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 21.07.2009 року за №381/9-09; належним чином завірену копію виконавчого провадження за заявою АКБ СР «Укрсоцбанк» на боржника ОСОБА_1

Відповідач скористалась своїм правом, наданим їй ст. 178 ЦПК України та подала до суду відзив на позов, відповідно до якого вказувала на те, що в даному випадку при вирішенні спору суд має відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяви, відповідно до яких просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з відсутністю такого боргу та доказів його наявності, а також просила про застосування строку позовної давності.

Вислухавши відповідача, ретельно вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне.

Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 02.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір Кредиту № 380/311/07-А та Договір про внесення змін до Договору Кредиту № 380/311/07-А від 02.04.2007 (а.с.4-5, 6).

14.06.2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником.

Відповідно до абзацу 5 п.1.2. Статуту ПАТ «Укрсоцбанк» (нова редакція), зареєстрованого 14.06.2010 року державним реєстратором Голосіївської у м. Києві державної адміністрації, номер запису 7002827, ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належали АКБ СР «Укрсоцбанк».

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надає Відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 36 396 дол. США 00 центів, зі сплатою позичальником 11,00 % процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01.04.2014 року.

Кредитним договором встановлено, що Позичальник зобов'язаний погашати Кредитору Кредит, сплачувати проценти та комісії, неустойку (пеню, штраф) в строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строків погашення Кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, Позичальник сплачує Кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим Договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Як вказує позивач у поданій до суду позовній заяві Позичальником не було виконано свої зобов'язання за Кредитним договором перед Банком.

В результаті порушення умов Кредитного договору №380/311/07-А від 02.04.2007 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, складеного станом на 30.11.2017 заборгованість складається з: простроченої заборгованості у розмірі 31146 дол. США 89 центів, що еквівалентно 841 399,91 грн., простроченої заборгованості по нарахованих % 27 823 дол. США 79 центів, що еквівалентно 751 629,92 грн., Загальна сума заборгованості Позичальника становить 58 970 дол. США 68 центів, що станом на 30.11.2017 року за курсом НБУ еквівалентно 1 593 029,82 грн. (а.с.3).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

02.04.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави майна №04/3-433, відповідно до якого остання у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань перед банком, що випливають з укладених між сторонами Договору кредиту № 380/311/07-А від 02.04.2007 року та забезпечення виконання своїх обов'язків перед Заставодержателем, що випливають з цього Договору передає в заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI. Заставна вартість предмета застави за згодою сторін становить 303480,00 грн., що становить еквівалент 60095,04 долари США (а.с.44-45).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України).

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором.

Умовами укладеного між сторонами договору застави передбачено, що заставодавець звертає стягнення на предмет застави в один із наступних способів, за своїм вибором: на підставі рішення суду; шляхом набуття права власності на предмет застави; шляхом продажу предмета застави будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; на підставі виконавчого напису нотаріуса; в інший спосіб (п. 4.4 ст.4).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданого відповідачем листа Регіонального сервісного центру в м. Києві від 15.06.2018 року у відповідності з даними автоматизованої інформаційної системи МВС, 29.03.2007 року відбулась реєстрація ТЗ MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2007 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_2 придбаного в торговельній організації у кредит, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, власник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, підстава реєстрації - довідка-рахунок серії ЄГП №465304, видана 26.03.2007 року ТОВ «Автоград». 10.10.2009 року відбулось зняття з обліку за рішенням судової виконавчої служби, підстава - постанова відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 21.07.2009 року №381/9-09. 10.10.2009 року відбулась вторинна реєстрація ТЗ придбаного в торгівельній організації, через біржу, власник - ОСОБА_3, підстава реєстрації - біржова угода № 54/897, оформлена 10.10.2009 року на Українській товарній біржі (а.с.67).

Доказів, які б спростовували наведені факти позивачем не представлено, хоча під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, зокрема, позивачу було запропоновано подати документи, які стосуються заставного майна, однак такі документи позивачем надані не були.

Банк у свою чергу відповідними заявами, які направляв на адресу суду, наполягав на проведені розгляду справи за відсутністю представника, обмежившись лише висловленням своєї позиції щодо задоволення позову.

Відповідно до листа Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22.01.2019 року згідно отриманої пошукової інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що на примусовому виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий напис №15 від 23.01.2008 року ПНКМНО Соколова Ю.Є.. про стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу у сумі 192831,60 грн. за рахунок про звернення стягнення на транспортний засіб ВП № 12050620. 26.03.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23.10.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження стягувачу, у зв'язку з частковим задоволенням вимог стягувана за рахунок реалізації транспортного засобу боржника на суму 90879,19 грн. У відповідності до ч. XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання: яких становить один рік. У зв'язку з вищевикладеним, надати до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження не виявляється можливим.

Виходячи з наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором та мала заборгованість, тому, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави, яке було реалізовано шляхом відчуження заставного автомобіля.

Відповідно до роз'яснення, яке міститься в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК).

В абз.2 п.42 згаданої постанови пленуму також вказано, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Застосовуючи наведені роз'яснення до спірних правовідносин, суд вважає, що позивач має право захистити свої права за кредитним договором одночасно шляхом вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави лише при умові, що позичальник є відмінною особою від заставодавця, а у даному випадку це одна і та ж особа ОСОБА_1, тому звернувши стягнення на заставне майно та реалізувавши його, Банк у повній мірі захистив своє порушене право.

Наведених роз'яснень Банк не врахував та прийшов до помилкового висновку про можливість стягнення заборгованості за кредитним договором при тому, що відбулось часткове погашення боргу за рахунок звернення стягнення на предмет застави, що належав позичальнику - відповідачу ОСОБА_1

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, розміру заборгованості за кредитним договором після часткового задоволенням вимог стягувана за рахунок реалізації транспортного засобу боржника.

Відповідач у свою чергу вважає, що Банк здійснивши звернення стягнення на предмет застави задовольнив свої вимоги, кредит погашено, а тому зобов'язання за кредитний договором виконане.

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 01.11.2016 року по справі № 6-1174цс16 якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Оскільки 23.10.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження стягувачу, у зв'язку з частковим задоволенням вимог стягувача за рахунок реалізації транспортного засобу боржника на суму 90879,19 грн., то відповідно саме з цієї дати виникла необхідність погашення залишку боргу по кредиту.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору (п.1.1) кінцевим терміном повернення кредиту є 01.04.2014 року та Банк в односторонньому порядку відповідно до закону, змінив кінцевий термін виконання зобов'язання, то саме з 23.10.2009 року повинен відраховуватись строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості.

Згідно зі ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, штрафу, пені, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом не встановлено дій відповідача, які б перервали перебіг строку позовної давності, який почав відраховуватися з дати зміни позивачем кінцевого терміну виконання зобов'язання.

Як вбачається, позивач звернувся до суду із позовом в грудні 2017 року, пропустивши при цьому трирічний строк звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по кредиту.

Згідно ст.267 ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Згідно з частиною першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 266, 267, 526, 530, 572, 589, 590, 592, 625, 611, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 76-81, 89, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: