Головуючий суду 1 інстанції - Ляшенко М.А.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 433/3119/15-ц
Провадження № 22-ц/810/24/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16 грудня 2015 року (ухвалене у складі судді Ляшенка М.А) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області № 2-973 від 13.10.2004 рокувін сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13.10.2004 року до досягнення дитиною повноліття.

Наказом № 401-к від 01.08.2014 року позивача було звільнено з останнього місця роботи - ТОВ «Сватівська олія», позивач ніде не працює, у Троїцькому центрі занятості Луганської області на обліку не перебуває, джерела доходу фактично не має. У зв'язку із цим з серпня 2015 року у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Тому просив суд змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, визначеного рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-973 від 13.10.2004 року, на тверду грошову суму, а саме - стягувати з нього аліменти по 200 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.12.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів було задоволено. Суд вирішив змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, визначеного рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-973 від 13.10.2004 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13.10.2004 року до досягнення дитиною повноліття, - на тверду грошову суму, а саме визначити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитини повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи постановлене судове рішення, виходив з того, що з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів з позивача по справі на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини змінився матеріальний стан позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.05.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 06.05.2005 року (а.с.43).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.04.2001 року (а.с.43).

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області по справі № 2-973 від 13.10.2004 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13.10.2004 року до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на те, що він не працює, його доходи є такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України - в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива лише за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або отримувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вже було зазначено, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що з часу прийняття судом вказаного вище судового рішення про стягнення аліментів у зв'язку із звільненням позивача з роботи з ТОВ «Сватівська олія» суттєво погіршився матеріальний стан останнього.

З таким висновком суду у повній мірі погодитись не можливо з наступних підстав.

Встановлено, що звільнення позивача з роботи 01.08.2014 року відбулось за його згодою (а.с.98).

Після свого звільнення ОСОБА_2 до Центру зайнятості за місцем проживання для постановки на облік як шукаючого роботу не звертався, що виключило саму можливість отримання ним державної допомоги по безробіттю та сплати з неї аліментів (а.с.12).

Фактів зміни сімейного стану позивача, погіршення його здоров'я і матеріалів справи не вбачається.

Будь-яких доказів щодо дійсного погіршення майнового стану платник аліментів суду не надав.

При цьому непрацевлаштування саме по собі не є підтвердженням погіршення майнового стану та не може бути підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів.

Саме така правова позиція міститься, зокрема, і у постанові Верховного Суду у цивільній справі № 138/594/17-ц (провадження № 61-27331св18).

Більше того, із змісту рішення Троїцького районного суду від 13.10.2004 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 чітко вбачається, що суд при визначенні способу стягнення та розміру аліментів жодним чином не враховував, чи був останній на час ухвалення цього рішення працевлаштований (а.с.94-95).

На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та, незважаючи на те, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що його майновий стан погіршився, дійшов безпідставного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16.12.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 16 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді В.А. Коновалова

В.М. Луганська